ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
9 лютого 2023 року
м. Київ
справа № 594/902/21
провадження № 51-3432км22
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального
суду у складі
головуючого                       ОСОБА_1 ,  
суддів                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового
засідання                             ОСОБА_4 ,
прокурора                           ОСОБА_5 ,
захисника                            ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Борщівського районного суду Тернопільської області від 30 червня 2022 року та вирок Тернопільського апеляційного суду від 7 вересня 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020210050000182, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки та жительки АДРЕСА_1 , такої, що судимості не має,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Борщівського районного суду Тернопільської області від 30 червня 2022 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки. На підставі статей 75, 76 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік та покладено на неї певні обов`язки. 
Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 29 липня 2020 приблизно о 09:15 керуючи технічно справним автомобілем «Мегсеdеs-Вепz»250D (номерний знак НОМЕР_1 ), у порушення пунктів 2.3 (б, д), 1.10 (в частині визначення понять: «безпечна швидкість», «дорожні умови», дорожня обстановка» і виконання їх вимог) ПДР, зі швидкістю 78...82 км/год., рухалася автодорогою «Тернопіль-Жванець-Борщів-Скалат» зі сторони с. Вигода Чортківського (Борщівського) району Тернопільської області у напрямку смт. Мельниця-Подільська Чортківського (Борщівського) району Тернопільської області. В цей час попереду неї у попутному напрямку по траєкторії, що проходила ближче до правого краю проїзної частини дороги, без пасажирів та вантажу, під керуванням водія ОСОБА_8 , в порушення п. 31.4.2 (б) ПДР, рухався технічно несправний мотоцикл «VIPER 28159.1» без номерного знаку, водій якого не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, почав змінювати напрямок руху шляхом здійснення маневру повороту ліворуч з виїздом на зустрічну смугу руху, тим самим створив перешкоду для руху водію попутного автомобіля «Mercedes-Benz».
У свою чергу, водій автомобіля «Mqrcedes-Benz» ОСОБА_7 , перебуваючи на своїй смузі руху у повздовжньому напрямі руху вказаної автодороги, з моменту виникнення перешкоди для її руху - початку зміни напрямку руху мотоцикла «VIPER 28159.1» при виконанні повороту ліворуч, що вона об`єктивно спроможна була виявити, негайно не вжила заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, хоча мала для цього технічну можливість, а продовжила рух, внаслідок чого виїхала на смугу зустрічного руху вищезазначеної автодороги, чим порушила вимоги п. 12.3 ПДР.
Унаслідок порушення водіями  ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зазначених вище пунктів ПДР відбулося зіткнення передньої правої частини автомобіля «Mercedes-Benz» із лівою боковою частиною мотоцикла «VIPER 28159.1» на зустрічній смузі руху автодороги, під час якого ОСОБА_8 отримав тяжкі тілесні ушкоджень, від яких, після лікування, ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою місця проживання останній помер.
Апеляційний суд залишив без задоволення апеляційну скаргу захисника. Частково задовольнив апеляційні скарги прокурора та потерпілої, скасував вирок суду в частині звільнення  ОСОБА_7 від призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК та постановив в цій частині новий вирок, яким призначив ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 ККпокарання у виді позбавлення на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки. В решті вирок суду залишив без зміни.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник, посилаючись істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Вказує на те, що поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що обвинувачення, викладене в обвинувальному акті не відповідає фактичним справи та містить суперечності. Зазначає, що в основу обвинувального вироку покладено ряд неналежних та недопустимих доказів, на чому наголошувала сторона захисту під час розгляду справи, що свідчить про формальний підхід суду до їх оцінки. Також вказує на те, що місцевим судом не було враховано всіх обставин ДТП, в повній мірі не досліджено механізм ДТП, що призвело до неправильної правової оцінки та ухвалення обвинувального вироку. Крім цього зазначає, що місцевим судом не в повній мірі було дотримано вимог ч. 2 ст. 342 КПК, а саме не було перевірено повноважень представника потерпілої ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 та захисника засудженої - адвоката ОСОБА_11 , а також, безпідставно допущено в якості потерпілого - ОСОБА_8 .. Вказує на те, що апеляційний суд не звернув уваги на вказані порушення, в повній мірі не перевірив та не спростував усіх доводів апеляційної скарги сторони захисту. Крім цього зазначає, що під час апеляційного розгляду приймав участь прокурор ОСОБА_12 , повноваження якого в матеріалах кримінального провадження відсутні.
Позиції учасників судового провадження
Захисник підтримав касаційну скаргу, проте змінив її вимоги, а саме просив закрити кримінальне провадження. Прокурор заперечував проти її задоволення.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.
Як установлено частинами 1, 2 ст. 438 КПК, підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
При вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу. Можливості скасування судових рішень через невідповідність їх висновків фактичним обставинам кримінального провадження або неповноту судового розгляду, чинним законом не передбачено.
З касаційної скарги вбачається, що захисник, крім іншого, посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту судового розгляду, тоді як перевірку цих обставин до повноважень касаційного суду законом не віднесено.
Вирішуючи питання про скасування або зміну вироку місцевого суду, суд апеляційної інстанції має керуватися положеннями статей 408, 420 КПК.
Зокрема, положеннями ч. 2 ст. 420 КПК передбачено, що вирок суду апеляційної інстанції має відповідати загальним вимогам до вироків, визначеним ст. 374 КПК.
Разом з тим, зі змісту статей 7, 420 КПК у їх взаємозв`язку випливає, що апеляційний суд зобов`язаний перевірити всі доводи, наведені в апеляційних скаргах, врахувати позицію сторін кримінального провадження і учасників судового розгляду, дати у своєму рішенні на них вичерпну відповідь та у випадку незгоди з ними зазначити підстави їх необґрунтованості.
Суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції, і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів, але з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 КПК. Водночас у певних випадках дослідження доказів апеляційним судом може бути визнано додатковою гарантією забезпечення права на справедливий суд (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Втім суд апеляційної інстанції під час розгляду кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 цих вимог не дотримався, оскільки суттєві доводи захисника залишено без належної відповіді.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції за результатом розгляду кримінального провадження дійшов висновку про те, що винуватість  ОСОБА_7  у скоєні інкримінованого їй кримінального правопорушення доведена у повному обсязі, а її дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК.
Захисник, не погодившись із вироком суду, подала апеляційну скаргу, у якій, із наведенням відповідних обґрунтувань, просила скасувати оспорюваний вирок та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК та виправдати. Адвокат ОСОБА_11 вказувала на те, що суд першої інстанції, постановляючи обвинувальний вирок, проігнорував твердження сторони захисту про те, що зміст обвинувального акту не відповідає вимогам ст. 291 КПК, і в порушення вимог ч. 1 ст. 337 КПК вийшов за межі висунутого обвинувачення, самостійно замінивши у викладі обставин вчиненого злочину дієслово "опинилася" на "виїхала". Крім цього зазначала, що ні в обвинуваченні, ні у вироку не вказано, у чому конкретно проявилися порушення засудженою вимог ПДР та чи перебувають вони у причинному зв`язку з наслідками, що настали.
Разом з тим, апеляційний суд належним чином не перевірив вищезазначених доводів сторони захисту та у своєму рішенні узагальнено зазначив, що висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, є правильними і ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні та наведених у вироку доказах в їх сукупності та взаємозв`язку, яким суд дав належну правову оцінку, визнавши їх належними, допустимими та достатніми для засудження ОСОБА_7 .
З приводу доводів сторони захисту щодо неконкретності обвинувачення, яке полягало у невідображені того яким чином ОСОБА_7 порушила вимог ПДР і чи перебувають вони у причинному зв`язку з наслідками, що настали, то апеляційний суд визнав їх такими, що не заслуговують на увагу, оскільки в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_7 своїми діями порушила вимоги п. 12.3 ПДР (негайно не вжила заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу) і таке порушення перебуває у прямому причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди, та спричиненням смерті потерпілого, для уникнення якої їй достатньо було лише зменшити швидкість руху без застосування екстреного гальмування. Щодо вживання судом слова "виїхала" замість "опинилась"(згідно обвинувального акту) то колегія суддів зазначила, що це не можна вважати виходом за межі обвинувачення, оскільки змістове навантаження вказаних дієслів у реченні не змінює його суті.
Разом із цим сторона захисту наголошувала на тому, що автомобіль ОСОБА_7 здійснював обгін з безпечним інтервалом, але через те, що мотоцикл рухався не прямолінійно, вона виїхала на зустрічну смугу. Крім цього вказувала на те, що стороною обвинувачення помилково не було взято до уваги покази ОСОБА_7 щодо перебування її в стадії обгону в момент зміни напрямку руху потерпілим, які слідчим перевірені не були. 
Проте, апеляційний суд, ретельно не перевірив вищезазначених доводів скарги і не дав на них вичерпних відповідей, погодившись з висновками суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, залишив апеляційну скаргу захисника без задоволення.
Зазначене свідчить про формальний підхід апеляційного суду під час розгляду апеляційної скарги захисника, а саме недотримання вимог ст. 420 КПК. Отже, під час розгляду справи суд апеляційної інстанції допустив порушення вимог кримінального процесуального закону, яке є істотним, оскільки ставить під сумнів законність і обґрунтованість судового рішення, що відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК є підставою для його скасування, а тому касаційна скарга захисникапідлягає задоволенню частково, а вирок апеляційного суду - скасуванню з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції.
При новому розгляді суду апеляційної інстанції необхідно взяти до уваги наведене, ретельно перевірити доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника, дати їм належну оцінку та ухвалити рішення, яке відповідає вимогам ст. 370 КПК.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Тернопільського апеляційного суду від 7 вересня 2022 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                          ОСОБА_2                                       ОСОБА_3