Ухвала                                           
                              
25 січня 2023 року               
м. Київ                                  
                                                                                                   
справа № 523/10217/20                          
провадження № 61-21462св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А.,  
 
учасники справи:
позивач - Акціонерне товариство «Альфа-Банк»,
відповідачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
третя особа - Служба у справах дітей Одеської міської ради,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2021 року в складі судді Дяченко В. Г. та постанову Одеського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року у складі колегії суддів: Таварткіладзе О. М., Князюка О. В., Погорєлової С. О.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2020 року Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 ,                     ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , 
третя особа - Служба у справах дітей Одеської міської ради, 
в якому просило визнати відповідачів такими, що втратили правокористування квартирою      
  АДРЕСА_1 , та зняти їх з реєстраційного обліку місця проживанняза вказаною адресою.  
Позов мотивовано тим, що 22 травня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБ СР «Укрсобанк», банк) та  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 був укладений іпотечний договір, за умовами якого останні передали в іпотеку банку належну їм квартиру АДРЕСА_1 на забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_6 за кредитним договором від 22 травня 2008 року.
Пунктом 4.5.3 договору іпотеки встановлено застереження, яке передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. 
З 15 жовтня 2019 року АТ «Альфа-Банк» є правонаступником щодо всього майна, прав та обов`язків АКБ СР «Укрсоцбанк».
Відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» та на підставі пункту 4.5.3 договору іпотеки від 22 травня 2008 року,АТ «Альфа-Банк» перереєструвало на себе право власності на передану в іпотеку квартиру. 
У спірній квартирі, власником якої є АТ «Альфа-Банк», зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . При цьому малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований в зазначеному житловому приміщенні після укладення договору іпотеки.
Відповідачі втратили право власності на квартиру, а отже, відповідно до  статті 317 ЦК України втратили і право користування цим житлом, 
у зв`язку з чим, банк направив їм вимогу про добровільне звільнення житла 
та виселення, проте ці вимоги відповідачі не виконали.
Незважаючи на відсутність будь-яких правових підстав для проживання                   у квартирі, колишні власники продовжують користуватися квартирою та відмовляються добровільно виселитися. Такі дії відповідачів створюють перешкоди у здійсненні законних прав нового власника, який не може вільно користуватись та розпоряджатися нерухомим майном. 
Оскільки відповідачі не є власниками житла, своїми діями порушують законні права АТ «Альфа-Банк», та вони підлягають виселення у зв`язку з тим, 
що незаконно проживають у квартирі без будь-яких правових підстав.
Позивач вважає, що як власник майна має право вимагати усунення перешкод у користуванні ним шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користуватись спірним житлом. 
Короткий зміст ухвалених у справі судових рішень
Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 24 лютого  2021 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду                  від 07 грудня 2021 року, в задоволенні позову АТ «Альфа-Банк» відмовлено.
Рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду мотивовані тим, що з урахуванням положень статті 40 Закону України «Про іпотеку», статті 109 ЖК України, відповідачі не підлягають виселенню без надання іншого житла, оскільки спірна квартира, яка передавалась в іпотеку, була придбана не за кредитні кошти. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У грудні 2021 року АТ Альфа-Банк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій не погодилось з висновками судів попередніх інстанцій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та задовольнити позов. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 30 березня 2022 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу із суду першої інстанції.
У травні 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 07 грудня 2022 року справу призначено до судового розгляду. 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Як на підставу касаційного оскарження судових рішень, заявник посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме застосування судами норм матеріального права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі № 754/14503/16 (провадження                                   № 61-12738св19), від 09 червня 2021 року у справі № 347/1073/19 (провадження № 61-11931св20), від 23 червня 2021 року у справі                          № 279/2993/19 (провадження № 61-6415св20).
Суди не врахували, що загальне правило про неможливість виселення громадян без надання їм іншого житла, передбачене частиною другою 
статті 109 ЖК України, застосовується у разі звернення стягнення на іпотечне майно в судовому порядку. При зверненні стягнення на іпотечне майно шляхом позасудового врегулювання на підставі договору або застереження 
у ньому, виселення мешканців з відповідного об`єкта відбувається за умови дотримання передбаченої у частині другій статті 40 Закону України «Про іпотеку» та у частині третій статті 109 ЖК України процедури, зокрема у разі невиконання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги (постанова Верховного Суду від 27 січня 2021 року 
у справі № 754/14503/16 (провадження № № 61-12738св19).
Також заявник посилається на неврахування судами висновків Верховного Суду України у справах № 6-10723св08, № 6-2778св08, № 6-55662св10, відповідно до яких право члена сім`ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Виникнення права членів сім`ї власника будинку на користування будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а отже, припинення права власності на будинок припиняє право членів його сім`ї на користування 
цим будинком. Чинним законодавством не передбачено перехід прав 
та обов`язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім`ї колишнього власника 
у випадку зміни власника.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог банку, суди попередніх інстанції залишили поза увагою, що предметом цього спору є не виселення, а визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. 
Матеріали справи не містять жодного доказу, що спірна квартира є єдиним місцем проживання відповідачів та станом на дату судового розгляду вони проживають у спірній квартирі постійно.
Суди застосували до спірних правовідносин норми матеріального права, які не підлягали застосуванню, та дійшли помилкових висновків про відсутність підстав для захисту прав банку як власника спірної квартири, шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням.
Відзив на касаційну скаргу інші учасники справи до Верховного Суду не подали. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
22 травня 2008 року АКБ СР «Укрсобанк» та  ОСОБА_1 , 
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 був укладений іпотечний договір, за умовами якого останні передали в іпотеку банку належну їм на підставі свідоцтва про право власності від 19 березня 2008 року квартиру АДРЕСА_1 
на забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_6 за кредитним договором.
За умовами зазначеного іпотечного договору іпотекодавці виступили майновими поручителями за зобов`язаннями ОСОБА_7 з повернення кредиту в сумі 80 000 дол. США з кінцевим терміном повернення до 21 травня                   2023 року, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами                       у розмірі 14 % річних та комісій, визначених умовами договору, а також сплати можливої неустойки (пені, штрафу).
Пунктом 4.5.3 договору іпотеки встановлено застереження, яке передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. 
З 15 жовтня 2019 року АТ «Альфа-Банк» є правонаступником щодо всього майна, прав та обов`язків АКБ СР «Укрсоцбанк».
У порядку статті 37 Закону України «Про іпотеку» та на підставі пункту 4.5.3 договору іпотеки від 22 травня 2008 рокуАТ «Альфа-Банк» звернулось до державного реєстратора та 04 грудня 2019 року перереєструвало на себе право власності на передану в іпотеку квартиру. 
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з 04 грудня 2019 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано                     за АТ «Альфа-Банк».
У спірній квартирі, власником якої є АТ «Альфа-Банк», зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . При цьому малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований в зазначеному житловому приміщенні після укладення договору іпотеки.
10 червня 2020 року АТ «Альфа-Банк» направив відповідачам вимогу про добровільне виселення, звільнення жилого приміщення та зняття з реєстраційного обліку місця проживання у вказаній квартирі.
Зазначену вимогу відповідачі не виконали.  
Колегія суддів вважає за необхідне зупинити провадження у справі, виходячи з наступного.
Частиною другою статті 415 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.
17 листопада 2021 року колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду передала на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду справу № 361/4481/19за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» до ОСОБА_8 , 
треті особи: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський банк розвитку», про виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_8 на постанову Київського апеляційного суду від 04 серпня 
2021 року.
Ухвала мотивована необхідністю відступити від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії судів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2021 року у справі № 754/14503/16-ц (провадження 
№ 61-12738св19), відповідно до якого загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення, передбачене частиною другою статті 109 ЖК України, застосовується у разі звернення стягнення на іпотечне майно в судовому порядку. При зверненні стягнення на іпотечне майно шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, виселення мешканців з відповідного об`єкта відбувається за умови дотримання передбаченої частиною другою статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частиною третьою статті 109 ЖК України процедури, 
у разі невиконання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги.
Ухвалою Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 грудня 2021 року цивільну справу № 361/4481/19 прийнято 
до провадження та призначено до розгляду (провадження № 61-14943сво21).
Ухвалою Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2022 року зазначену цивільну справу передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду для узгодження правових позицій Верховного Суду України, викладених у постановах від 03 лютого 2016 року 
у справі № 6-2947цс15, від 18 березня 2016 року у справі № 6-39цс15, 
від 19 квітня 2017 року у справі № 6-3057цс16, що є виключним процесуальним повноваженням Великої Палати Верховного Суду.
Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року справу 
№ 361/4481/19 прийнято до свого провадження та призначено до розгляду. 
У пункті 10 частини першої статті 252 ЦПК України передбачено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) 
у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі. 
Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження 
у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України, до закінчення перегляду справи.
Судові рішення у справі, яка переглядається, та судові рішення у справі, 
яка передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, ухвалені у подібних правовідносинах, а саме щодо застосування загального правила про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення, передбаченого частиною другою статті 109 ЖК України, при зверненні стягнення на іпотечне майно шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
У справі, яка переглядається, в обґрунтування вимог касаційної скарги заявник посилається на постанову Верховного Суду від 27 січня 2021 року 
у справі № 754/14503/16 (провадження № 61-12738св19), питання щодо відступлення від висновків у якій перебувало на розгляді Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справі № 361/4481/19 та яка прийнята Великою Палатою Верховного Суду до розгляду. 
Оскільки справа у подібних правовідносинах передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі, що переглядається, до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи 
№ 361/4481/19 (провадження № 14-109цс22) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» до ОСОБА_8 , треті особи: 
ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку», 
про виселення.
Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ: 
Зупинити касаційне провадження у справі № 523/10217/20 за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа - Служба у справах дітей Одеської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, 
зняття з реєстраційного обліку, за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду 
від 07 грудня 2021 року до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 361/4481/19 (провадження 
№ 14-109цс22).
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                         Д. Д. Луспеник
 
Судді:                                                                                                    І. А. Воробйова 
 
                                                                                                                 Б. І. Гулько
 
                                                                                                                 Г. В. Коломієць
 
                                                                                                                 Р. А. Лідовець