Номер провадження: 22-ц/813/2626/23 
Справа № 947/12049/21
Головуючий у першій інстанції Салтан Л.В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Таварткіладзе О.М.,
суддів: Князюка О.В., Погорєлової С.О.,
за участю секретаря судового засідання: Дубрянської Н.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договорів незаконними та нечинними, -

                                         В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визнати договори відступлення прав вимоги від 04.11.2016 року за кредитним договором і відступлення прав вимоги за договором застави майнових прав, укладених між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про передачу прав і обов`язків за кредитним договором від 06.02.2006 року № 014/0049/74/45167, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», незаконними та нечинними, посилаючись на те, що спірний договір є факторингом, тому є незаконним, оскільки укладений з фізичною особою, не уповноваженою надавати фінансові послуги.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.
Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, що призначений на 14.02.2023 року на 14-30 год., та обізнаними про обмеження на час оголошення в Україні воєнного стану доступу до приміщень (зали судових засідань) Одеського апеляційного суду через відсутність технічної можливості забезпечення безпеки громадян під час повітряної тривоги, особи, які беруть участь у справі, не виявили належної ініціативи взяти участь у розгляді справи в режимі відео-конференції.
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Оскільки поважність причин неучасті учасників справи в судовому засіданні 14.02.2023 року о 14-30 год. судом апеляційної інстанції не встановлена, а заявник реалізував своє право на викладення відповідних аргументів в апеляційній скарзі, й наявних у праві матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, спір підлягає вирішенню по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тому розгляд апеляційним судом справи у відсутності сторін та їхніх представників при таких обставинах не є порушенням прав сторін та їхніх представників щодо забезпечення участі в судовому засіданні і доступі до правосуддя. Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі № 361/8331/18. 
За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для відкладення розгляду справи. 
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.
Відповідно до ч. 1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч.1 п.2 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Відмовляючи у позові  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договорів незаконними та нечинними, суд першої інстанції виходив з того, що укладені між фізичними особами оспорювані договори відступлення прав вимоги за своєю природою є продажом боргу за плату. У даному випадку відбулась заміна однієї фізичної особи-кредитора на іншу фізичну особу-кредитора. Жодних ознак факторингу спірні договори не містять і позивач про такі не вказує. 
Судом встановлено, з матеріалів справи вбачається, що:
- 06 лютого 2006 року Акціонерний поштово-пенсійний Банк Аваль (нині ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») і ОСОБА_1  уклали кредитний договір №014\0049\74\45164, за умовами якого Банк надав, а ОСОБА_1  отримала кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 33650 дол. США на строк до 06 лютого 2026 року зі сплатою відсотків в розмірі 12,5% річних ( п.п. 1.1, 1.3, 1.5 договору). За умовами договору кредитні кошти призначались для придбання квартири за адресою АДРЕСА_1  (п. 2.1). Відповідно до п. 6.6 Кредитного договору Позичальник зобов`язується достроково здійснити повернення кредиту, процентів та інших платежів, що визначені Кредитним договором, у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником умов цього Договору та/або договорів застави, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту. Кошти мають бути повернені протягом 10 банківських днів з моменту надіслання Банком на адресу Позичальника відповідного листа-повідомлення. Пунктом 7.5 Кредитного договору встановлено, що Кредитор має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом, штрафні санкції та інші витрати, у разі невиконання Позичальником принаймні будь-якої з умов цього Договору та/або договорів застави інших договорів, що забезпечують погашення кредиту;
- у забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором між Банком і ОСОБА_1 06 лютого 2006 року було укладено договір застави майнових прав, за умовами якого ОСОБА_1 – Заставодавець передала Банку – Заставодержателю у заставу майнові права по Договору №3Б-1-82 про інвестування, укладеного 12 січня 2006 року між заставдавцем ОСОБА_1 і Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвест-Прогрес». Предметом договору №3Б-1-82 є будівництво квартири, яка має бути збудована підприємством за адресою АДРЕСА_1 ;
- Банк свої зобов`язання за договором кредиту виконав і перерахував кредитні кошти на особовий рахунок позичальника;
- 01 листопада 2016 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» і ПАТ «Юнекс Банк» уклали договір відступлення права вимоги за кредитами, за умовами якого право грошової вимоги за договором кредиту №014\0049\74\45164 від 06.02.2006 року перейшло до Публічного акціонерного товариства «Юнекс Банк». 01 листопада 2016 року ПАТ «Райффайзен Банк аваль» і ПАТ «Юнекс Банк» уклали договір про відступлення права вимоги за договором застави майнових прав, за умовами якого новий кредитор прийняв всі права вимоги за Договором застави майнових прав, укладеного 06.02.2006 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» і ОСОБА_1 . Договір про відступлення права вимоги за договором застави майнових право посвідчено приватним нотаріусом КМНО Верповською О.В. і зареєстровано в реєстрі за № 4582. Станом на 01.11.2016 року сума заборгованості ОСОБА_1 перед новим кредитором за договором кредиту складала 30159,84 дол.США, що дорівнювало 769541,53 грн, за відсотками – 18397,16 дол.США, що дорівнювало 469411,6 грн. ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» нарахував позичальнику пеню за порушення умов кредитного договору – в розмірі 2 180 706,25 грн.;
- 01.11.2016 року ПАТ «Юнекс Банк» і ТОВ «Стандрат Фінанс Груп» уклали договори про відступлення права вимоги за кредитним договором №014\0049\74\45164 від 06.02.2006 року і договір про відступлення права вимоги за договором застави майнових прав від 06.02.2006 року;
- 04.11.2016 року ТОВ «Стандарт Фінанс Груп» за договором про відступлення права вимоги відступило право вимоги за кредитним договором №014\0049\74\45164 від 06.02.2006 року фізичній особі ОСОБА_3 . В той же день між цими сторонами було укладено договір про відступлення права вимоги за договором застави майнових прав;
- 04.11.2016 року фізична особа ОСОБА_3 і фізична особа ОСОБА_2 уклали договір про відступлення права вимоги за кредитним договором №014\0049\74\45164 від 06.02.2006 року і договір про відступлення права вимоги за договором застави майнових прав, який нотаріально посвідчено;
- оскільки з 2009 року ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором кредиту не виконує, ОСОБА_2 як новий кредитор звернулась до суду з вимогами звернути стягнення на заставне майно;
- рішенням Київського районного суду м. Одеси від 10.07.2019 року позов  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог Приватне підприємство «Прогрес Ріелт» про звернення стягнення на майнові права, задоволено. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 , зареєстрована АДРЕСА_2 , за кредитним договором №014\0049\74\45164 від 06.02.2006 року звернуто стягнення на предмет застави згідно Договору застави майнових прав від 06.02.2006 року, а саме: майнові права по Договору №3Б-1-82 про інвестування, укладеного 12.01.2006 року між ОСОБА_1 і Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвест-Прогрес» - шляхом переводу заставлених майнових прав за Договором №3Б-1-82 про інвестування від 12.01.2006 року на ОСОБА_2 , зареєстрована АДРЕСА_3 .
З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.02.2020 року відмовлено ОСОБА_1 у відкритті апеляційного провадження за її апеляційною скаргою на рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог Приватне підприємство «Прогрес Ріелт» про звернення стягнення на майнові права.
Дана ухвала суду апеляційної інстанції в інтересах ОСОБА_1 в касаційному порядку не оскаржувалася і Верхвоним Судом будь-яких процесуальних документів до Єдиного державного реєстру судових рішень не вносилося. 
Колегія суддів виходить з наступного.
Щодо суб`єктного складу учасників справи.
Відповідно до частин першої та другої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Тлумачення статті 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом. 
Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
Виходячи з наведеного, якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі в якості співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (постанова Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 200/8461/15-ц).
З урахуванням вказаного визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.
Суд зобов`язаний визначити суб`єктний склад спору залежно від характеру правовідносин і норми матеріального права, які підлягають застосуванню.
Предметом спору у справі, що переглядається, є чинність та відповідність закону договору від 04.11.2016 року, за яким фізична особа ОСОБА_3 і фізична особа ОСОБА_2 уклали договір про відступлення права вимоги за кредитним договором №014\0049\74\45164 від 06.02.2006 року, а також договір про відступлення права вимоги за договором застави майнових прав, укладений між фізичною особою ОСОБА_3 і фізичною особою ОСОБА_2 . 
Однак, позивач у цій справі клопотань про залучення до участі у справі ОСОБА_3 , як співвідповідача не заявляв і, як слідство, ОСОБА_3 не залучений до участі у справі як співвідповідач.
Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
У разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи, чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість заінтересованої особи законно реалізувати свої права.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що правові наслідки вчинення недійсного правочину насамперед стосуються прав та інтересів осіб, які є сторонами за таким договором. 
Таким чином, під час вирішення спорів щодо встановлення недійсності правочину судам необхідно перевірити склад учасників процесу та з`ясувати коло осіб, на яке поширюються наслідки недійсності укладеного правочину. 
У пункті 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 09 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину.
Саме такі висновки зроблені Верховним Судом у ряді своїх постановах, зокрема у постановах: від 30 липня 2020 року в справі № 670/23/18, від 23 вересня 2020 року в справі № 175/1753/17, від 20 травня 2020 року в справі № 591/4618/16-ц, від 27 серпня 2020 року в справі № 371/986/16-ц. Така судова практика є незмінною.
Оспорюючи відповідність закону та чинність договору від 04 листопада 2016 року про відступлення права вимоги за кредитним договором №014\0049\74\45164 від 06.02.2006 року, та договору про відступлення права вимоги за договором застави майнових прав, ОСОБА_1 відповідачем зазначила лише одну сторону оспорюваних правочинів – покупця ОСОБА_2 , клопотання про залучення у справі в якості співвідповідача продавця ОСОБА_3 не заявляла за умови їх обов`язкової співучасті, позивачем не було зазначено в якості співвідповідача продавця ОСОБА_3 , що свідчить про неналежний суб`єктний склад учасників справи, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. 
Лише за наявності всіх належних відповідачів у справі суд у змозі вирішувати питання про обґрунтованість чи необґрунтованість позовних вимог, без залучення таких належних відповідачів позовні вимоги вирішені бути не можуть.
За таких обставин суду першої інстанції необхідно було відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 , у зв`язку з неналежним суб`єктним складом.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12.04.2022 року у справі № 497/1017/20, який підлягає застосуванню у даній справі в порядку ч.4 ст. 263 ЦПК України
На наведене суд першої інстанції уваги не звернув та вирішив заявлений позов по суті позовних вимог за відсутністю належного суб`єктного складу відповідачів.
Відповідно до ч.4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи наведене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду в мотивувальній частині - зміні щодо обґрунтувань відмови у позові.
Колегія суддів зауважує, що позивач не позбавлена права звернення до суду з даним позовом, у разі залучення всіх належних відповідачів, співучасть яких у цій справі, виходячи із заявлених вимог, є обов`язковою. 
Також, колегія суддів звертає увагу на невідповідність номеру кредитного договору, що зазначений в позовній заяві - №014/0049/74/45167, з доданими до справи документами, де міститься посилання на номер кредитного договору - №014/0049/74/45164. Проте, оскільки у позову відмовлено через неналежний (неповний) суб`єктний склад відповідачів, дані обставини у цій справі не перевірялися. 
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -
                    ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2021 року в мотивувальній частині – змінити та викласти її в редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений: 14.03.2023 року.

Головуючий                  О.М. Таварткіладзе

Судді:                 О.В. Князюк

                                                                        С.О. Погорєлова