Дата документу 08.02.2023 Справа № 331/3069/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

 
               Єдиний унікальний № 331/3069/19                                 Головуючий у 1 інстанції 
               № провадження 22-ц/807/354/23                                 Скользнєва Н.Г.
               № провадження 22-ц/807/354/23-2                         Доповідач: Бєлка В.Ю.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2023 року                                                        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

       Головуючого:        Бєлки В.Ю.
               Суддів:                Кухаря С.В.
                                       Онищенка Е.А.                
               За участю секретаря:Книш С.В.
       
               розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2020 року і додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 липня 2020 року та апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа – Акціонерне товариство «Альфа-Бак», про поділ майна подружжя, 
В С Т А Н О В И В:
У липні 2019 року ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, який в ході розгляду справи був уточнений, до ОСОБА_1 , третя особа: АТ «Альфа-Банк», про поділ майна подружжя, посилаючись на те, що ОСОБА_3 з 06 жовтня 2000 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_1 .
Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Шлюб між сторонами не розірвано, але з грудня 2018 року шлюбні відносини фактично припинені, відповідач проживає окремо, син проживає разом з матерію.
Вказує, що за період шлюбу подружжям набуто у власність таке нерухоме майно: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 1 866 800,00 грн.; нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , приміщення №№ 42,43,44, загальною вартістю 1 053 885,00 грн. Зазначене нерухоме майно зареєстровано за ОСОБА_1 .
Крім того, за період шлюбу подружжям набуто у власність таке рухоме майно: автомобіль Suzuki Grand Vitara, 2007 року випуску, д.н. НОМЕР_1 ; автомобіль ВАЗ-2121, 1990 року випуску. Зазначене рухоме майно зареєстроване також за ОСОБА_1 та знаходиться у його особистому користуванні.
На будь-які запропоновані ОСОБА_3 варіанти розподілу сумісно нажитого майна, ОСОБА_1 відмовляється, свої варіанти розподілу майна не пропонує, у зв`язку з чим вона вимушена звернутися до суду з позовом про поділ майна подружжя.
Посилаючись на зазначені обставини просила суд визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , приміщення №№ 42,43,44; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 вартість 1/2 частки автомобіля Suzuki Grand Vitara, 2007 року випуску, д.н. НОМЕР_1 у розмірі 112 087,00 грн. та вартість 1/2 частини автомобіля ВАЗ-2121, 1990 року випуску у розмірі 60 208,00 грн.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 31 жовтня 2019 року накладено арешт на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , приміщення №№ 42,43,44; автомобіль Suzuki Grand Vitara, 2007 року випуску, д.н. НОМЕР_1 , зареєстрований за ОСОБА_1 , 21.05.2015; автомобіль ВАЗ-2121, 1990 року випуску, зареєстрований за ОСОБА_1 03.06.2016 року.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10 лютого 2020 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа – Акціонерний комерційний банк «Укрсоцбанк» про поділ майна подружжя, в частині позовної вимоги щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 вартості 1/2 частини автомобіля ВАЗ-2121, 1990 року випуску, залишено без розгляду. 
Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2020 року позов задоволено частково.
Розділено майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у такий спосіб.
Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 (одну другу) частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 (одну другу) частину нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , приміщення №№ 42,43,44.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію замість її 1/2 (однієї другої) частки автомобіля Suzuki моделі Grand Vitara, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , у розмірі 84 490,90 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 9 605,00 грн.
В іншій частині позову, відмовлено.
Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 липня 2020 року доповнено рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2020 року, ухваленого у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа – Акціонерний комерційний банк «Укрсоцбанк» про поділ майна подружжя.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що рішення суду та додаткове рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом не в повному обсязі досліджені обставини та надані докази, які мають значення для справи. Суд не з`ясував статус спірного майна, проігноровано факт придбання нежитлового приміщення за рахунок позичених ним коштів. Факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення його до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, суд не встановив джерела доходів сторін, розмір і напрямки використання спільних коштів, не співвставив їх з часом придбання майна. До участі у справі не був залучений кредитор, в порушення вимог діючого законодавства заява про залучення кредитора в якості третьої особи, незаконно залишено без розгляду. Позивачем не доведено дійсну ринкову вартість майна. Не вірно стягнуто сума судового збору та безпідставно стягнуто витрати на правову правничу допомогу. Просить скасувати рішення суду, постановити нове рішення про часткове задоволення позову, яким у порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя визнати за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ; у порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнути з ОСОБА_3 на корить ОСОБА_1 1 878 229,00 грн. як 1/2 частину спільного боргу подружжя. В іншій частині позову відмовити. Додаткове рішення скасувати, у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, відмовити.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, узагальненими доводами якої є те, що вона не брала участі у справі, однак суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та обов`язки, відповідно до укладеного договору відступлення права вимоги між ОСОБА_6 та нею, вона є новим кредитором. Оскільки борг досі не погашено, вважає, що рішення про поділ майна подружжя впливає на її права, як кредитора, а падання ОСОБА_3 позову про поділ майна подружжя, є намаганням сторін уникнути виконання боргових зобов`язань за вказаним судовим рішенням. Ухваливши рішення без залучення її до участі у справі, вона була позбавлена можливості на участь у судовому процесі за захистом своїх законних прав та інтересів. Просить рішення суду змінити, зазначити у рішенні про стягнення з ОСОБА_1 і ОСОБА_3 заборгованості за договором позики від 10.02.2017 року в розмірі 180 000 доларів США солідарно.
Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційні скарги та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, а апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 підлягає закриттю з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з 06 жовтня 2000 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданим 06.10.2000 відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського району м. Запоріжжя, актовий запис № 292.
Від шлюбу мають неповнолітнього сина – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 30.05.2002 відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського районного управління юстиції м. Запоріжжя , актовий запис № 276.
З грудня 2018 року шлюбні відносини між сторонами припинено. З цього ж часу ОСОБА_1 мешкає окремо від позивача за адресою: АДРЕСА_3 .
Встановлено та не заперечується сторонами, що під час шлюбу ними було набуто у власність та зареєстровано на ОСОБА_1 наступне майно: 07.09.2007 року - житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ; 30.10.2017 року - нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_4 , приміщення №№ 42,43,44; автомобіль Suzuki Grand Vitara, 2007 року випуску, д.н. НОМЕР_1 ; автомобіль ВАЗ-2121, 1990 року випуску.
Судом також встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 березня 2019 року, яке набрало законної сили 11 квітня 2019 року, було задоволено позов ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 заборгованість за договором позики від 10 лютого 2017 року в сумі 180 000,00 дол. США та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 9 605,00 грн. 
Виконавчий лист на виконання зазначеного рішення видано 17 квітня 2019 року за № 2/331/815/2019. За вказаним виконавчим листом державний виконавець Олександрівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Луць А.Ю. відкрив виконавче провадження від 20 травня 2019 року ВП № 59142233. Постановою державного виконавця Олександрівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Луць А.Ю. від 20 травня 2019 року ВП № 591422333 накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1 . 
Також, в ході подальшого розгляду справи було встановлено, що 10 лютого 2020 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого всі права, які належали ОСОБА_6 згідно з договором позики від 10 лютого 2017 року, укладеним між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 перейшли до ОСОБА_2 , яка стала новим кредитором ОСОБА_1 .
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки спірне майно придбане за час шлюбу сторін, тобто є спільною сумісною власністю подружжя, та статус спірного майна сторонами не оспорюється, запропонований позивачем спосіб поділу об`єктів нерухомого майна не суперечить статті 70 Сімейного кодексу України (далі – СК України), тому підстави про визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/2 частини спірного нерухомого майна та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошової компенсації вартості 1/2 частки у праві власності на спірний автомобіль є законними.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.
Відповідно до положень ч.1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.
Частиною першою ст. 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Згідно ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя, а підстави для зміни розміру часток сторін у ньому відсутні.
Колегія суддів відхиляє довід відповідача, на який він посилається як на підставу для відмови в задоволенні позову, що фінансування родини здійснювалося виключно ним за рахунок доходу від медичної практики, оскільки як передбачено ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Необґрунтованим є також довід апеляційної скарги щодо неналежності доказів вартості спірного майна, наданих позивачкою.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Натомість відповідач не надає альтернативних доказів, що могли б бути взяті до уваги судом.
Безпідставним також є вимоги відповідача в апеляційній скарзі про стягнення на його користь 1 878 229 грн., як 1/2 частини спільного боргу подружжя.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
При розгляді справи в суді першої інстанції позивачем не заявлялись вимоги про поділ спільних обов`язків подружжя.
Відповідачем також не було подано зустрічного позову, предметом якого були кредитні зобов`язання подружжя, в ході розгляду якого суд мав би встановити чи був договір позики укладений саме в інтересах родини, чи погашалась вона за рахунок особистих коштів одного з подружжя тощо.
Частиною 6 статті 367 ЦПК України визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Разом з тим, відповідач не позбавлений права звернутись в майбутньому до суду із відповідним позовом.
Щодо доводів апеляційної скарги про необхідність скасувати додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 липня 2020 року, яким було стягнуто з відповідача витрати на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає, відповідно до положень ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Враховуючи складність справи та обсяг виконаної роботи, колегія суддів вважає, що оскаржуване додаткове рішення є законним та обґрунтованим.
Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних рішень, а тому не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Щодо апеляційної скарги ОСОБА_2 колегія суддів зазначає наступне.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не залучив ОСОБА_6 (первісного кредитора), а в подальшому – ОСОБА_2 до участі у справі як третю особу, в той час як рішення у цій справі стосується її прав як кредитора відповідача.
Однак, колегія суддів вважає, що питання поділу майна подружжя не впливають на права кредитора, оскільки право на стягнення заборгованості за кредитним договором є реалізованим внаслідок ухвалення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 березня 2019 року, яке набрало законної сили 11 квітня 2019 року, було задоволено позов ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.
В той час як питання поділу спільних зобов`язань має вирішуватись виключно між подружжям.
Разом з тим, вирішення спору у даній справі не позбавляє ОСОБА_2 права на відновлення прав у спосіб пред`явлення вимог до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості. 
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.
Таким чином, колегія вважає, що оскільки ОСОБА_2 не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції, та звернулась з апеляційною скаргою посилаючись на те, що оскаржуваним судовим рішенням вирішені питання про її права та інтереси, однак в ході розгляду справи з`ясувалось, що вказаним рішенням питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки не вирішувалося, колегія суддів приходить до висновку про необхідність закрити апеляційне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України. 
Керуючись ст. 362, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 закрити.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2020 року в цій справі залишити без змін.
Додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 липня 2020 року по цій справі залишити без змін.
Дата складання повної постанови 13 лютого 2023 року.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

               Головуючий:                                                                В.Ю. Бєлка

               Судді:                                                                        С.В. Кухар
               
                                                                                       Е.А. Онищенко