ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2023 р. 	Справа № 520/23246/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: Любчич Л.В. ,  Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.01.2022 р. (ухвалене  суддею Зінченко А.В.)   по справі № 520/23246/21
за позовом               ОСОБА_1  
до              Інспекції з благоустрою Департаменту територіального контролю та земельних відносин Виконавчого комітету Харківської міської ради                      
про визнання протиправним та скасування припису,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Інспекції з благоустрою Департаменту територіального контролю та земельних відносин Виконавчого комітету Харківської міської ради, в якому просив:  визнати незаконним та скасувати припис Інспекції з благоустрою Департаменту територіального контролю та земельних відносин виконавчого комітету Харківської міської ради № 182-П від 04.03.2021 р. про усунення порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, Правил благоустрою території міста Харкова. 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від  21.01.2022 р.  відмовлено у задоволенні  позову. 
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.01.2022 р.  та  прийняти  по справі нове судове рішення, яким позов задовольнити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Конституції України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Закону України «Про благоустрій населених пунктів»,  Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи, оскільки оскаржуваний припис не обґрунтований та підлягає скасуванню.
Відповідач  подав до суду апеляційної інстанції  письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив  апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд  апеляційної  інстанції  розглядає справу  в порядку письмового провадження за наявними  у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги   не    підлягають  задоволенню з наступних підстав.
Згідно із  ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судовим розглядом встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на підставі договору про відступлення прав за іпотечним договором р. № 2034 від 20.08.2018 р. ОСОБА_1 належать: нежитлове приміщення підвалу № 12-:-18, 18а, 186, 18г, 18д, 18е, 19-:-23 в нежитловій будівлі літ. «Ю'-2», загальною площею 297,2 кв.м, та нежитлове приміщення першого поверху № 24-:-37, № І, другого поверху № 38-:-47, № II в нежитловій будівлі літ «Ю'-2», загальною площею  474,6 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 . 
На підставі направлення на проведення перевірки благоустрою м. Харкова № 182-Н від 03.03.2021 р. фахівцями відповідача  здійснено перевірку благоустрою м. Харкова за адресою: АДРЕСА_2 (згідно план схеми), під час якої встановлено, факт порушення законодавства у сфері благоустрою населених пунктів, зокрема Закону України «Про благоустрій населених пунктів» та Правил благоустрою м. Харкова, а саме: проведені будівельні роботи з реконструкції нежитлової будівлі літ. «Ю'-2» по АДРЕСА_1 , шляхом надбудови приміщення над другим поверхом. На момент проведення перевірки виконано мурування стін надбудови з газоблоку над площею 2-го поверху, влаштовано дах (не відповідає конфігурації раніше існуючого), віконні отвори не заповненні. В результаті проведеної реконструкції було змінено геометричні розміри раніше існуючої нежитлової будівлі літ. «Ю'-2», що негативно впливає на архітектуру фасаду будівлі. Роботи проведені без декларативно-дозвільних документів. Під час перевірки не було представлено містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки.
В реєстрі будівельної діяльності, розміщеному на офіційному вебсайті Держархбудінспекції України, який містить відповідну інформацію стосовно документів, що надають право на виконання будівельних робіт та прийняття об`єкта в експлуатацію з травня 2011 року, відсутня інформація щодо вищезазначеного об`єкта.
В реєстрі містобудівних умов та обмежень, розміщеному на офіційному сайті Харківської міської ради, міського голови, виконавчого комітету відсутня інформація щодо об`єкту за вищевказаною адресою.
За результатами вищевказаної перевірки відповідачем видано Припис про усунення порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, Правил благоустрою території міста Харкова № 182-П від 04.03.2021 р., яким: встановлено порушення законодавства у сфері благоустрою населених пунктів, а саме, проведенні роботи з влаштування додаткових поверхів та реконструкції  нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_2 (згідно план-схеми),  без декларативно-дозвільних документів (інформація в реєстрі  будівельної діяльності відсутня);  зобов`язано (без зазначення даних відповідальної особи) добровільно в п`ятиденний строк усунути  вказані порушення, шляхом приведення будівлі до попереднього стану;  повідомити про результати розгляду припису до 12.03.2021 р. 
Не  погоджуючись із  приписом відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції   виходив з того, що оскаржуваний припис обґрунтований та не підлягає скасуванню, так як позивачем не надано доказів того, що ним у порядку встановленому чинним законодавством набуто право власності на самочинно влаштовану надбудову над другим поверхом.
          Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції  про підстави та мотиви  відмови в задоволенні позову з наступних підстав.
          Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 16 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», на об`єктах благоустрою забороняється виконувати роботи без дозволу в разі, якщо обов`язковість його отримання передбачена законом.
Пунктами 1, 2 частини 2 статті 17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» встановлено, що громадяни у сфері благоустрою населених пунктів зобов`язані утримувати в належному стані об`єкти благоустрою (їх частини), що перебувають у їх власності або користуванні, а також визначену правилами благоустрою території населеного пункту прилеглу до цих об`єктів територію, дотримуватися правил благоустрою території населених пунктів.
Згідно із  ч. 2  ст. 23   Закону України «Про благоустрій населених пунктів»,   благоустрій території житлової та громадської забудови здійснюється з урахуванням вимог використання цієї території відповідно до затвердженої містобудівної документації, правил благоустрою території населеного пункту, а також установлених будівельних норм, норм і правил.
Рішенням Харківської міської ради  № 504/11 від 16.11.2011 р. затверджені Правила благоустрою території міста Харкова ( в подальшому – Правила).
Відповідно до п. 5.7.1.1. Правил, на об`єктах благоустрою забороняється виконувати роботи без дозволу в разі, якщо обов`язковість його отримання передбачена законом.
Забороняється вчиняти дії, що негативно впливають на архітектуру фасадів будівель і споруд, у тому числі робити написи, малюнки на стінах будинків, споруд (п. 5.7.1.2 Правил).
Відповідно до п. 6.3.1. Правил, роботи по ремонту, реконструкції, реставрації фасадів об`єктів архітектури виконуються відповідно до паспорту опорядження фасаду, погодженого головним архітектором міста Харкова, а якщо об`єкт архітектури є пам`яткою культурної спадщини - додатково погодженого відповідним органом охорони культурної спадщини.
Забороняється проведення будівельних робіт на земельних ділянках комунальної форми власності, не відведених для зазначеної мети, або без відповідного документа, який надає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил (п. 7.2.5.1. Правил).
Проте, згідно із витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності позивачу належить   нежитлове приміщення підвалу № 12-:-18, 18а, 18б, 18г, 18д, 18е, 19-:-23 в нежитловій будівлі літ «Ю'-2», загальна площа 297,2 кв. м, та   нежитлове приміщення першого поверху № 24-:-37, № І, другого поверху № 38-:-47, № II в нежитловій будівлі літ «Ю'-2», загальна площа 474,6 кв.м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
Судовим розглядом встановлено, що оскаржуваним приписом зобов`язано (без зазначення даних відповідальної особи) усунути  порушення, шляхом приведення до попереднього стану будівлі за адресою:  м. Харків, вул. Вишнева, 38.
Тобто,  в оскаржуваному приписі відсутні дані про відповідальну особу та  встановлений обов`язок привести будівлю до попереднього стану за адресою: м. Харків, вул. Вишнева, 38, а  не за адресою: АДРЕСА_1 , яка, згідно із  витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності  належить  позивачу, у зв`язку з  чим цим приписом не порушені права та охоронювані інтереси  позивача. 
Відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Конституція України, таким чином, надає громадянам право безпосередньо звертатися до суду із скаргою на рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно із ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси (ч. 1 ст. 6 КАС України).
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 р. 18-рп/2004 щодо порушеного права, за захистом якого особа може звертатися до суду, то це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття охоронюваний законом інтерес. Щодо останнього, то в тому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття охоронюваний законом інтерес означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.
Конституційний Суд України у рішенні 19-рп/2011 від 14.12.2011 р., зокрема, зазначив: Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
Тобто, Конституційний Суд України визначив залежність виникнення права особи на судовий захист, гарантоване статтею 55 Конституції України, виключно із існуванням порушення, створенням перешкод для реалізації конкретних прав і свобод такої особи. Наведене підтверджується також положеннями частин третьої-п`ятої  статті 55 Конституції України, у яких чітко вказано про захист своїх прав і свобод.
Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що суд має пересвідчитись в наявності в особи яка звернулася за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Таким чином, обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушення саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема, наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.
Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права, викладений в постанові Верховного Суду  від 11.08.2022 р. у справі № 826/13687/17.
 Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 необхідно відмовити, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.01.2022 р. змінити з підстав і мотивів відмови в задоволенні позову.
Відповідно до ст. ст. 315, 317 Кодексу адміністративного судочинства України,  суд апеляційної інстанції вважає необхідним змінити а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.01.2022 р. змінити з підстав і мотивів відмови в задоволенні позову, викладених в мотивувальній  частині цієї постанови.
Доводи апелянта   спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
 Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Керуючись ст. ст. 243, 308, 315, 317, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 21.01.2022 р. по справі № 520/23246/21 - змінити з підстав та мотивів відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 , викладених в мотивувальній  частині цієї постанови. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку  до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк 	
Судді	   	Л.В. Любчич    О.А. Спаскін