ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/15544/21                                                                             Суддя (судді) першої інстанції: Падій В.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2023 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
                                     судді-доповідача Кузьменка В.В.,
                                     суддів: Ганечко О.М., Василенка Я.М.,
                                        
розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2021 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області, в якому просив:
- визнати протиправним та повністю скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області від 25.10.2021 № 6481/25010705 про застосування штрафу у розмірі 17000,00 грн.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Доводи апелянта аналогічні, викладеним у позовній заяві та обґрунтовані зокрема тим, що спірне податкове повідомлення-рішення є протиправними та таким, що підлягає скасуванню, позаяк воно прийнято поза межами строку, встановленого п. 86.8 ст. 86 ПК України. Вказано, що алкогольні напої не заборонено зберігати для власного вживання громадянам у місцях ведення господарської діяльності. Крім того, зазначено, що обов`язок внесення до Єдиного державного реєстру місць зберігання спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів виникає у суб`єктів господарювання, які здійснюють реалізацію чи виробляють відповідні товари, до яких позивач не відноситься.
Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно з положеннями ст. 309 Кодексу адміністративного судочинства України.
Розгляд справи проведено у порядку письмового провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 02.02.2016 внесено відповідний запис, та перебуває на податковому обліку в ГУДПС у Чернігівській області як платник єдиного податку.
05.10.2021 на підставі наказу від 29.09.2021 № 1721-П фахівцями відповідача проведено фактичну перевірку кіоску, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , з питань додержання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним. Перевірку проведено у присутності позивача.
За результатами перевірки складено акт від 05.10.2021 № 6589/25/08/РРО/ НОМЕР_1 , в якому зафіксовано, що на торговій точці здійснювалось зберігання алкогольних напоїв у місцях зберігання не віднесених до Єдиного державного реєстру місць зберігання, а саме в перевіряємому кіоску алкогольні напої - Сидр «Едем» Яблуко, міцність 5,5%, що знаходився в металевій ємкості «Кета» з відображенням наступної інформації «Сидр звичайний, газовий, напівсолодкий яблучний, виробник ТОВ «ЛГЗ «Прайм», ємкістю 50,0 л. 
У зв`язку із наведеним, перевіряючими зроблено висновок про порушення позивачем статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».
На підставі вищевказаного акту перевірки ГУ ДПС у Чернігівській області винесено ФОП ОСОБА_1 податкове повідомлення-рішення від 25.10.2021 № 6481/25010705, яким до позивача застосовано штрафні санкції в сумі 17000,00 грн.
Не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив зокрема з того, що матеріалами справи об`єктивно підтверджується факт зберігання позивачем алкогольних напоїв у місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру. Також вказано, що позивачем не спростовано обставини, зазначені податковим органом, що свідчить про правомірність оскаржуваного рішення.
Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Приписами статті 15 Закону України від 19.12.1995 № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами, або рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.
Зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюється в місцях зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, внесених до Єдиного реєстру, незалежно від того, кому належить таке місце зберігання, або того, за заявою якого суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) таке місце зберігання було внесено до Єдиного реєстру.
Внесення даних до Єдиного реєстру проводиться на підставі заяви суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) з обов`язковим зазначенням місцезнаходження місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, а також: для юридичних осіб - найменування, місцезнаходження, коду Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; для фізичних осіб - підприємців - прізвища, імені, по батькові, місця проживання, реєстраційного номера облікової картки платника податків.
Суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва), які отримали ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами, вносять до Єдиного реєстру тільки ті місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, що розташовані за іншою адресою, ніж місце здійснення торгівлі.
За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 481/95, місце зберігання - місце, яке використовується для зберігання спирту, або приміщення, яке використовується для зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, відомості про місцезнаходження якого внесені до Єдиного державного реєстру місць зберігання.
Разом з тим, Єдиний державний реєстр місць зберігання (Єдиний реєстр) - перелік місць зберігання, який ведеться органами доходів і зборів і містить визначені цим Законом відомості про місцезнаходження місць зберігання та відомості про заявників.
Місце торгівлі - місце реалізації товарів, у тому числі на розлив, в одному торговому приміщенні (будівлі) за місцем його фактичного розташування, для тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пива - без обмеження площі, для алкогольних напоїв, крім пива, - торговельною площею не менше 20 кв. метрів, обладнане реєстраторами розрахункових операцій та/або програмними реєстраторами розрахункових операцій (незалежно від їх кількості) або де є книги обліку розрахункових операцій (незалежно від їх кількості), в яких фіксується виручка від продажу алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, незалежно від того, чи оформляється через них продаж інших товарів.
Відповідно до частини другої статті 17 Закону № 481/95 до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі зберігання спирту, або алкогольних напоїв, або тютюнових виробів у місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру, - 100 відсотків вартості товару, який знаходиться в такому місці зберігання, але не менше 17000 гривень.
Механізм застосування фінансових санкцій, передбачених цією статтею визначає Порядок застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2003 № 790.
Згідно з пунктом 5 цього Порядку підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є:
- акт перевірки додержання суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) встановлених законодавством вимог, обов`язкових для виконання під час здійснення оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним, складений органом, що видав ліцензію, у якому зазначається зміст порушення і конкретні порушені норми законодавства;
- результати проведення органом, який видав ліцензію, іншими органами виконавчої влади в межах їх компетенції перевірок суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво), пов`язаної з виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального;
- матеріали правоохоронних, податкових та інших органів виконавчої влади щодо недотримання суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального.
Підставою для застосування до позивача штрафних санкцій був виявлений в ході перевірки факт зберігання на господарській одиниці, де здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 , алкогольних напоїв у місцях, не внесених до Єдиного реєстру місць зберігання, а саме у кіоску за адресою: АДРЕСА_1 зберігався Сидр «Едем» Яблуко, міцністю 5,5%, що знаходився в металевій ємкості «Кега» з відображенням наступної інформації «Сидр звичайний, газовий, напівсолодкий яблучний, виробник ТОВ «ЛГЗ «Прайм», ємкістю 50,0 л.
Порядок ведення Єдиного державного реєстру місць зберігання затверджено наказом Державної податкової адміністрації України від 28.05.2002 № 251, пунктом 1.1 якого визначено, що Єдиний державний реєстр місць зберігання - це перелік місць, що використовуються для зберігання спирту, та приміщень, що використовуються для зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів (далі - місце зберігання), який містить відомості про місцезнаходження місць зберігання та відомості про заявників.
Відповідно до пункту 2.1 цього Порядку до Єдиного реєстру вносяться, зокрема, місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 04.08.2020 в справі № 814/225/15, наведені у статті 1 Закону № 481/95 визначення місця торгівлі та місця зберігання не дають підстави для висновку про взаємовиключність цих місць.
Тобто за певних обставин місце зберігання та місце реалізації можуть знаходитись за однією адресою і тоді суб`єкт господарювання відповідно до частини тридцять восьмої статті 15 Закону № 481/95 звільняється від обов`язку вносити до Єдиного реєстру таке місце зберігання алкогольних напоїв.
Разом з тим з огляду на встановлений в ході перевірки факт зберігання алкогольних напоїв у магазині, де здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , без наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, а також те, що це місце не було внесене до Єдиного державного реєстру місць зберігання, зазначене вище виключення на позивача не розповсюджується.
Отже, відповідачем доведено про наявність у діях позивача ознак складу правопорушення для притягнення його до відповідальності за зберігання алкогольних напоїв у місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру, згідно з частиною другою статті 17 Закону № 481/95.
Колегія суддів також критично оцінює доводи апелянта стосовно того, що виявлений під час перевірки сидр зберігався для власного споживання, оскільки наведене спростовується наявними у справі доказами, зокрема матеріалами фотофіксації, згідно якої напій знаходився в металевій ємкості «Кега» з відображенням наступної інформації «Сидр звичайний, газовий, напівсолодкий яблучний, виробник ТОВ «ЛГЗ «Прайм», ємкістю 50,0 л.
В частині тверджень апелянта про те, що він не має ліцензії на здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тому не може бути суб`єктом виявленого порушення, суд першої інстанції вірно вказав, що Верховний Суд у постанові від 16.04.2020 у справі № 811/1167/16 зазначив, що метою правового регулювання відносин із зберігання алкогольних напоїв є забезпечення контролю за їх виробництвом і обігом. Нарівні з місцями виробництва, оптової та роздрібної торгівлі алкогольних напоїв законодавець запровадив реєстрацію їх місця зберігання в Єдиному державному реєстрі для забезпечення повного контролю за процесом виробництва і реалізації підакцизної продукції. При цьому, здійснення такої реєстрації не пов`язується з наявністю в суб`єкта господарювання відповідної ліцензії на провадження діяльності з реалізації алкогольних напоїв.
Стосовно доводів апелянта про те, що спірне податкове повідомлення-рішення є протиправними та таким, що підлягає скасуванню, позаяк воно прийнято поза межами строку, встановленого п. 86.8 ст. 86 ПК України, колегія суддів зазначає таке.
Положеннями п. 86.8 ст. 86 ПК України, зокрема, передбачено, що податкове повідомлення-рішення приймається в порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки, та надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Апелянт наголошує на тому, що відповідачем не було дотримано п`ятнадцятиденний строк на прийняття податкового повідомлення-рішення з дня, наступного за днем вручення платнику податків акта перевірки.
Суд апеляційної інстанції оцінюючи наведені доводи вказує, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.
Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).
Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.
Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.
Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultra vires action - invalid act). Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.
Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.
Суд наголошує, що, у відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.
Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».
Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.
Аналогічна правова позиція щодо значимості процедурних порушень викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 у справі № 813/1790/18.
В контексті викладеного, апелянтом не зазначено, яким чином незначне порушення строку прийняття спірного податкового повідомлення-рішення вплинуло чи могло вплинути на його зміст, позаяк склад вищевказаного порушення належно доведено та зафіксовано відповідачем .
Колегія суддів при розгляді апеляційної скарги вказує на імперативні приписи ч. 5 ст. 242 КАС України, якими передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Позивачем в доводах апеляційної скарги належним чином не обґрунтовано наявність підстав для відступу від вищевказаних правових позиції Верховного Суду, які під час розгляду справи були правомірно враховані судом першої інстанції на виконання вимог ч. 5 ст. 242 КАС України.
Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з тим, що податковим органом наведено переконливі доводи, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та свідчать про порушення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 
Відтак, оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято на підставі та в межах повноважень, що передбачені Конституцією та законами України, а тому є правомірним.
Колегія суддів відхиляє твердження апелянта стосовно недоведеності вини в межах спірних правовідносин, позаяк законодавець не ставить нарахування штрафних санкцій у залежність від наявності/відсутності вини платника податків, що спростовує доводи, викладені в апеляційній скарзі стосовно відсутності доказів вини позивача в межах спірних правовідносин.
За наведених обставин справи та правового регулювання спірних правовідносин, суд першої інстанції при розгляді даного спору обґрунтовано вказав, що в задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 слід відмовити.
Апеляційна скарга не містить суттєво інших обґрунтувань, ніж ті, які були зазначені у позовній заяві, з урахуванням яких, суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи. Належних обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга позивача не містить.
Надаючи оцінку кожному окремому доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог  ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2021 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2021 року - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач                                                                        В. В. Кузьменко 

Судді:                                                                                           Я. М. Василенко

                                                                                                    О. М. Ганечко