УХВАЛА

31 січня 2023 року
м. Київ
Справа № 449/1198/20
Провадження № 51-4150 ск 22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                                ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Перемишлянського районного суду Львівської області від 06 червня 2022 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 03 жовтня 2022 року щодо нього, 
встановив:
Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з касаційною скаргою на вказані судові рішення.
Ухвалою Верховного Суду від 23 грудня 2022 року касаційну скаргу засудженого було залишено без руху, оскільки вона не відповідала вимогам ст. 427 КПК України, та надано скаржнику п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків скарги. 
Зокрема було указано, що згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України); 2)  неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); 3) невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).
Отже, посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати на конкретні порушення закону, передбачені у ст. 438 КПК України, які мають співвідноситися зі змістом оскаржуваних рішень та підставами їх ухвалення.
Крім цього, серед недоліків було зазначено, що у касаційній скарзі не вказувалося, у чому саме полягають порушення, допущені судами першої та апеляційної інстанцій, які є підставою для їх скасування.
При цьому засуджений ОСОБА_4 зазначав про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, що в силу положень статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції. 
Крім цього вимоги, які були зазначені в касаційній скарзі засудженого, не узгоджувалися з положеннями ст. 436 КПК України.
Засудженому роз`яснювалось, що відповідно до ст. 436 КПК України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Тому серед недоліків було зазначено, що в поданій касаційній скарзі засуджений не наводить обґрунтування заявлених вимог, яке в силу вимог ст. 438 КПК України є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, з урахуванням положень статей 412-414 КПК України, а прохальна частина його касаційної скарги не узгоджується з положеннями ст. 436 КПК України з огляду на те, які рішення має право ухвалити суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги. 
Згідно з наявною у матеріалах провадження розпискою ОСОБА_4 ухвалу Верховного Суду від 23 грудня 2022 року про залишення його касаційної скарги без руху отримав особисто 02 січня 2023 року. 
У межах визначеного судом строку засуджений ОСОБА_4 повторно звернувся до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, однак, як видно зі змісту скарги, вказані в ухвалі суду від 23 грудня 2022 року недоліки він не усунув.
В повторній касаційній скарзі, поданій на усунення недоліків, засуджений знову не зазначає конкретних підстав для скасування судових рішень судом касаційної інстанції, передбачених ст. 438 КПК України, а також не наводить обґрунтування вимог касаційної скарги із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість оскаржуваних судових рішень з урахуванням положень статей 412-414 цього Кодексу.
Засуджений ОСОБА_4 повторно вказує про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, оспорює оцінку доказів судом при розгляді його справи щодо суті висунутого йому обвинувачення, що в силу положень статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Крім цього, засуджений в повторній касаційній скарзі взагалі не вказує, яке рішення має ухвалити касаційний суд щодо оскаржуваних ним вироку районного суду та ухвали апеляційного суду в контексті положень ст. 436 КПК України.
Оскільки суд касаційної інстанції згідно з положеннями ст. 433 КПК України переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, відсутність у поданій на усунення недоліків касаційній скарзі обґрунтування вимог в контексті положень статей 412-414, 438 КПК України, а також невідповідність вимог касаційної скарги приписам ст. ст. 436, 441 КПК України, перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
При цьому повторне залишення касаційної скарги без руху чинним КПК України не передбачено. 
Таким чином, у наданий строк засуджений недоліки касаційної скарги не усунув, а тому відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України її потрібно йому повернути.
Повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому КПК України, у межах строку на касаційне оскарження. 
У разі пропуску строку на касаційне оскарження з поважної причини, він може бути поновлений за заявою особи, яка подає касаційну скаргу, в порядку, передбаченому КПК України.
Керуючись ст. 429 КПК України, Суд
постановив:
Повернути засудженому ОСОБА_4 його касаційну скаргу на вирок Перемишлянського районного суду Львівської області від 06 червня 2022 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 03 жовтня 2022 року щодо нього.
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді
 
ОСОБА_1                                     ОСОБА_2                            ОСОБА_3