ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.01.2023 року                                                                 м. Одеса
Єдиний унікальний номер справи № 523/6890/16-ц
Апеляційне провадження № 22-ц/813/2578/23
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого-Колеснікова Г.Я. (суддя-доповідач), 
суддів- Сєвєрової Є.С., Цюри Т.В., 
розглянув у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2021 року, ухвалене під головуванням судді Кисельова В.К., 
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та відзиву на позов
19.05.2016 року публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» в особі представника (далі-Банк) звернулось із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 22.04.2011 року у розмірі 47 846,73 гривень.
Позов обґрунтовано наступним.
22.04.2011 року відповідачка стала клієнтом Банка, ідентифікувавшись та ознайомившись з Умовами та Правила надання банківських послуг, підписавши Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Банку, згідно якої отримала кредитну картку "Універсальна". 27.11.2012 року відповідачці було переоформлено кредитну карту на престижну кредитну картку "Універсальна Gold" відповідно до Тарифів якої відповідачка отримала кредит у розмірі 18 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь- якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг.
Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою", затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті, складає між нею та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. 
Банк свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідачка не надавала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що відображено у Розрахунку заборгованості за договором. 
У зв`язку із порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідачка станом на 29.02.2016 року має заборгованість у розмірі 47 846,73 грн., яка складається з наступного: 21 777,96 грн. - заборгованість за кредитом; 22 414,16 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 900 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 2 254,61 грн. - штраф (процентна складова).
Посилаючись на зазначені обставини Банк просив про задоволення позову.
Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 22.09.2016 року позов Банка задоволений у повному обсязі.
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 12.05.2021 року заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22.09.2016 року, за заявою відповідачки ОСОБА_1 скасовано, справу призначено у судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження.
02.09.2021 року представник відповідачки подала відзив на позовну заяву Банка, в якому зазначила наступне: 22.04.2011 року ОСОБА_2 стала клієнтом Банка. 22.11.2012 року між сторонами був укладений кредитний договір у розмірі 14 000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Ніякого збільшення кредитної лінії до 18 000 грн. Банком не здійснювалося, що підтверджується розрахунком заборгованості, наданого позивачем. Починаючи з 13.12.2012 року і по 15.06.2015 року ОСОБА_3 було повернуто тіло кредиту, останнє погашення відбулось 15.06.2015 року у розмірі 2 000 гривень, що також підтверджується розрахунком заборгованості. З того часу жодної вимоги про виплату кредиту від Банку не надходило.
Відповідно до позиції Великої палати Верховного суду України від 03.07.2019 року, справа №9 342/180/ 17, згідно якої у разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка, поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У заяві позичальника від 22.04.2011 року процентна ставка не зазначена.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 22.04.2011 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті, як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надариш банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-1бцс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
ОСОБА_2 повністю сплачено тіло кредиту, у зв`язку з чим у задоволенні позову необхідно відмовити.
22.09.2021 року Банк подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 62 047,94 грн., з яких: 21 857,96 грн. - заборгованість за тілом кредиту (в т.ч 21 857,96 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту); 34 845,81 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 5 344,17 грн. - заборгованість по пені.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 10.11.2021 року позов Банка задоволений частково. Суд стягнув з ОСОБА_1 на користь Банка заборгованість за кредитним договором від 27.11.2012 року в розмірі 21 957,96 грн. заборгованості за основним  кредитом (тілом). Суд відмовив Банку у стягненні заборгованості за простроченими відсотками і пенею. З відповідачки на користь Банка суд стягнув судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1 378 грн.
Судове рішення мотивовано тим, що вимоги Банка в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту є обґрунтованими і доведеними. Вимоги в частині стягнення заборгованості по відсоткам і пенею суд вважав не доведеним належними та допустимими доказами. Зокрема, суд зазначив, що позовні вимоги Банка в частині стягнення 34 845,81 грн. заборгованості за простроченими відсотками і 5 344,17 грн. заборгованості з пені не підлягають задоволенню, оскільки Банк не надав докази про конкретно запропоновані відповідачці Умови та Правила банківських послуг, тобто відсутні докази домовленості сторін про сплату відсотків, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту.

Доводи апеляційної скарги та відзив на скаргу
24.04.2011 року ОСОБА_1 стала клієнтом Банка, а 22.11.2012 року між сторонами був укладений кредитний договір в розмірі 14 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Ніякого збільшення кредитної лінії до 18 000 грн. Банком не здійснювалося, що і підтверджується розрахунком заборгованості, наданого позивачем. Починаючи з 13.12.2012 року і по 15.06.2015 року ОСОБА_2 повернуто тіло кредиту повністю, останнє погашення відбулось 15.06.2015 року у розмірі 2 000 гривень, що також підтверджується розрахунком заборгованості. З того часу жодної вимоги про виплату кредиту від Банку не надходило.
Відповідно до позиції Великої палати Верховного суду України від 03.07.2019 року, справа № 342/180/ 17, згідно якої у разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). 
У заяві позичальника від 22.04.2011 року процентна ставка не зазначена.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 22.04.2011 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті Банка, як невід`ємні частини спірного договору.
Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року (провадження № 6-1бцс15) і не спростовано позивачем при розгляді справи.
В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим Банком в період - з часу виникнення спірних правовідносин (22.04.2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (19.05.2016 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Згідно з ч. 1 ст. 651 ЦК України, зміна договору допускається тільки за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті- заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 22.11.2012 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами не містить і строку повернення кредиту (користування ним).
Відповідно до вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав.
Оскільки ОСОБА_2 повністю сплачено тіло кредиту, у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.
Посилаючись на зазначені обставини відповідачка просила скасувати рішення суду від 10.11.2021 року в частині стягнення заборгованості за основним кредитом (тілом) і постановити нове рішення про відмову Банку у стягненні заборгованості за основним кредитом (тілом) у розмірі 21 857,96 грн., а в іншій частині рішення суду залишити без змін.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22.02.2022 року задоволено клопотання ОСОБА_1 і поновлено строк на апеляційне оскарження рішення суду від 10.11.2021 року за апеляційною скаргою від 29.12.2021 року (а.с.170).
Днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку (п.1 ч.8 ст. 128 ЦПК України).
Виходячи з вимог п.1 ч.8 ст. 128 ЦПК України, Банк в особі представника з 18.04.2022 року обізнаний про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення суду від 10.11.2021 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення представнику Банка 18.04.2021 року поштового відправлення апеляційного суду за адресою: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50 (а.с.2,109,120,174).
Банк в особі представника не скористався правом надати відзив, заперечення або пояснення на апеляційну скаргу.

Позиція апеляційного суду
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Задовольняючи позов Банка про стягнення заборгованості за основним кредитом (тілом) у розмірі 21 857,96 грн., суд першої інстанції виходив з того, що Банк довів свої вимоги в цій частині належними і допустимими доказами.
Колегія суддів погоджується з висновками суду в цій частині зважаючи на наступне.

Фактичні обставини справи встановлені апеляційним судом 
Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається, що відповідачка ОСОБА_1 22.04.2011 року стала клієнтом Банка, ідентифікувавшись і підписавши Анкету-Заяву, згідно якої отримала кредитну картку "Універсальна". 27.11.2012 року відповідачці переоформлено кредитну карту на престижну кредитну картку "Універсальна Gold", відповідно до якої відповідачка отримала кредит у розмірі 18 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.6,33,34).
Згідно довідки Банка, відповідачці ОСОБА_1 кредитний ліміт протягом 2012-2020 років змінювався з 15 000 грн. до 18 000 грн., зокрема 01.06.2013 року кредитний ліміт був встановлений у розмірі 18 000 грн., що вбачається з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки ОСОБА_1 (а.с.134).
Отримавши кредитну картку, відповідачка здійснила дії щодо проведення її активації і протягом 2012-2015 років користувалась карткою, отримуючи від Банка кредитні кошти з власної ініціативи, частково здійснювала погашення заборгованості по кредитному договору (останні дії: покупка 05.06.2015 року і 15.06.2015 року поповнення картки у відділені, а.с.130 зворот), що вбачається з виписки із банківського рахунку на ім`я ОСОБА_1 . Виписка із банківського рахунку відповідачки містить інформацію про рух коштів на балансі кредитної картки відповідачки (баланс станом на дату укладання кредитного договору, надану суму кредиту, операції за кредитною карткою із визначенням дати проведення операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної з коштами операції, а.с.127 звотрот-133).
Станом на 30.09.2020 року, за розрахунками Банка, відповідачка має заборгованість у розмірі 62 047,94 грн., з яких: 21 857,96 грн. - заборгованість за тілом кредиту (в т.ч 21 857,96 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту); 34 845,81 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 5 344,17 грн. - заборгованість по пені (а.с.109-114).
19.05.2016 року Банк звернувся із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 27.11.2012 року у розмірі 47 846,73 грн. (а.с.2-4).
Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 22.09.2016 року позов Банка задоволений.
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 12.05.2021 року заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22.09.2016 року скасовано справу призначено у судове засідання в порядку спрощеного провадження.
22.09.2021 року Банк подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 62 047,94 грн., з яких: 21 857,96 грн. - заборгованість за тілом кредиту (в т.ч. 21 857,96 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту); 34 845,81 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 5 344,17 грн. - заборгованість по пені.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права 
Між сторонами виникли правовідносини з кредитних зобов`язань, які регулюються нормами ЦК України.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог- відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.  Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:  сплата неустойки (ст. ст. 526 ч.1, 527 ч.1, 610 ч.1, 611 ч.1 ЦК України).
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ч.1 ЦК України).
Судом першої  інстанції встановлено  і не  спростовано відповідачкою, що 22.04.2011 року відповідачка стала клієнтом Банка, ідентифікувавшись та ознайомившись з Умовами та Правила надання банківських послуг, підписавши Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Банку, згідно якої отримала кредитну картку "Універсальна". 27.11.2012 року відповідачці було переоформлено кредитну карту на престижну кредитну картку "Універсальна Gold", відповідно до Тарифів якої 01.06.2013 року кредитний ліміт був встановлений у розмірі 18 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Протягом 2012-2015 років відповідачка користувалась карткою, отримуючи від Банка кредитні кошти з власної ініціативи, частково здійснювала погашення заборгованості по кредитному договору, при цьому, останні платежі відповідачкою здійснювались у червні 2015 року, що вбачається з виписки із банківського рахунку.
Станом на  30.09.2020 року, за розрахунками Банка, відповідачка має заборгованість у розмірі 62 047,94 грн., з яких: 21 857,96 грн. - заборгованість за тілом кредиту (в т.ч. 21 857,96 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту); 34 845,81 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 5 344,17 грн. - заборгованість по пені.
Задовольняючи позов Банка в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 21 857,96 грн. суд першої інстанції виходив з того, що останній раз кредитний ліміт встановлювався Банком 01.06.2013 року у розмірі 18 000 грн., а останнє погашення відповідачкою за кредитом відбулось 15.06.2015 року у розмірі 2 000 грн., при цьому залишок заборгованості залишився у розмірі 25 836,95 грн. Тому суд дійшов висновку, що відповідачка порушила свої зобов`язання щодо погашення заборгованості за основною сумою кредиту. 
Висновки суду в цій частині відповідають обставинам справи.
З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за основним кредитом (тілом) у розмірі 21 857,81 грн. підлягає залишенню без змін.
Доводи ОСОБА_1 у скарзі, що вона повністю сплатила Банку тіло кредиту у розмірі 21 857,81 грн., до уваги не приймаються. 
Судом першої інстанції встановлено і підтверджується належними та допустимими доказами (випискою за договором), що станом на 30.09.2020 року відповідачка має заборгованість у розмірі 21 857,96 грн. (заборгованість за тілом кредиту). 
Розрахунок заборгованості не є первинним документом за своєю природою, проте є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображує стан нарахувань в певні періоди часу.
Разом з тим, банківська виписка має статус первинного документу, що вбачається з Переліку типових документів, затвердженого наказом Мінюсту від 12.04.12 року № 578/5, згідно якого до первинних документів, які фіксують факт виконання господарської операції та служать підставою для записів у регістрах бухобліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок. 
Із банківської виписки вбачається, що відповідачка знімала кредитні кошти, потім частково погашала заборгованість за договором і знову користувалась кредитними коштами впродовж до червня 2015 року.
Розмір заборгованості за тілом кредиту, визначений Банком, відповідачка ОСОБА_1 , у встановленому законом порядку, не спростувала.
Апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить доводів необґрунтованості рішення суду першої інстанції в частині відмови Банку у позові про стягненні 34 845,81 грн. заборгованості за простроченими відсотками і 5 344,17 грн. заборгованості по пені, тому рішення суду першої інстанції, зважаючи на зміст положень ч.ч.1,2 ст. 367 ЦПК України, підлягає перевірці судом апеляційної інстанції в межах доводів скарги.
Приймаючи до уваги, що висновки суду першої інстанції в частині відповідають обставинам справи, суд в частині задоволення позову Банка про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 21 857,96 грн. постановив рішення із дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду в цій частині підлягає залишенню без змін.

Судові витрати
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1, ч.2 п.п.1-3 ЦПК України).
Колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_1 і залишає без змін в частині рішення суду першої інстанції, тому ОСОБА_1 не має право на відшкодування судових витрат у вигляді судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанцій у розмірі 2 043 грн. 
Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2021 року в частині стягнення заборгованості за основним кредитом (тілом) у розмірі 21 857,81 гривень – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Головуючий 
Судді: