ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1886/23 Справа № 234/8339/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Забродський В.О. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 234/8339/20 

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.
секретар судового засідання - Гладиш К.І.

сторони:
позивачка -  ОСОБА_1 , 
відповідач -   ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу позивачки  ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 17 вересня 2021 року, яке постановлено суддею Заборським В.О. у місті Краматорську Донецької області та повний текст судового рішення складено 27 вересня 2021 року, - 

       В С Т А Н О В И В:        

       У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.
       В обґрунтування позову позивачка зазначила, що, під час спільного проживання з відповідачем ОСОБА_2 , у них народилися доньки: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 02.02.2009 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання доньок ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки усіх видів прибутків щомісячно, починаючи з 29.12.2008 року і до повноліття дітей. 
Боржник ОСОБА_2 був своєчасно та належним чином повідомлений державним виконавцем про строки, порядок і розмір аліментів, які він повинен сплачувати на користь позивачки, згідно рішення суду, проте, незважаючи на вимоги чинного законодавства України та рішення суду, відповідач, який є молодим працездатним чоловіком, у період часу, зокрема, з травня 2011 року і по червень 2019 року, аліменти на користь позивачки не сплачував, або сплачував не у повному обсязі, внаслідок чого, з його вини, виникла заборгованість по аліментам, яка, станом на 30.06.2019 року, складала 17832,37 грн.
Крім того, позивачка зазначила, що до 08.07.2017 року будь-яких обмежень щодо максимального розміру пені від суми несплачених аліментів чинне законодавство України не передбачало, тому розмір пені від суми несплачених аліментів з травня 2011 року по червень 2017 року повинен обчислюватися без обмежень, в порядку визначеному приписами статті 196 СК України (в редакції, що діяла до 08.07.2017 року) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.
З липня 2017 року по червень 2019 року, відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, в редакції, яка діє з 08.07.2017 року і по теперішній час, неустойка (пеня) обчислюється у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
При цьому, позивачка зауважила, що оскільки зобов`язання ОСОБА_2 виплачувати аліменти на її користь за рішенням суду повинно виконуватися відповідачем щомісячно, тому розмір заборгованості, який має обмежувальний характер згідно приписів ст. 196 СК України, при визначенні розміру пені від суми несплачених аліментів, має визначатись щомісячно у розмірі станом на перший день місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти (тобто у розмірі на момент виникнення цієї місячної заборгованості). І за цим правилом обраховується обмеження розміру пені за кожним простроченим місячним платежем (щомісячні розміри обмеження пені).
Загальний розмір обмеження розміру пені (100 відсотків заборгованості як обмежувальний фактор згідно ч.1 ст.196 СК України) становить суму щомісячних розмірів обмежень пені, обрахованої за кожним простроченим місячним (періодичним) платежем за весь період нарахування.
Розмір помісячної заборгованості по аліментам, що має обмежувальний характер, згідно приписів статті 196 СК України, у діючій редакції з 08.07.2017 року (тобто у розмірі на момент виникнення цієї заборгованості) визначений у розрахунку державного виконавця міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків ГТУЮ у Харківської області, станом на 01.03.2018 року, та у розрахунку державного виконавця Краматорського міського відділу ДВС, станом на 30.06.2019 року.
Також, відповідно до ч.1 ст.196 СК України (в редакції, яка діє з 08.07.2017 року), максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до ч.14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу.
Оскільки, згідно листа Краматорського міського відділу ДВС за вих.№15.13-10870/47063 від 16.07.2019 року, постанови про накладення штрафу на боржника ОСОБА_2 не виносились, то розмір пені від суми несплачених відповідачем з травня 2011 року по червень 2019 року аліментів на користь позивачки (з урахуванням максимального розміру пені у період з липня 2017 року по червень 2019 року), станом на 30.06.2019 року, фактично становить 249 900,95 грн.
Посилаючись на викладене, просила суд: стягнути з відповідача ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів у період часу з 10.05.2011 року по 30.06.2019 року, у розмірі 249900,95 грн.
Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 17 вересня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за несвоєчасну сплату аліментів, за період з 10.05.2011 року по 30.06.2019 року включно, у розмірі 17 832 грн. 37 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9 286 грн. 42 копійки.
В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 просить змінити рішення суду в частині розміру пені по аліментам, стягнутої з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за період з 10.05.2011 року по 30.06.2019 року включно, збільшивши цей розмір до 44 338,19 грн., а також скасувати рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9 286 грн. 42 копійки.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом невірно застосовано норми Сімейного кодексу України та безпідставно зменшено розмір пені до 17 832,37 грн., тоді як фактично заборгованість по аліментам за спірний період - з 10.05.2011 року по 30.06.2019 року включно, становить 44 338,19 грн., а загальний розмір обмеження розміру пені (100 відсотків заборгованості. як обмежувальний фактор, згідно ч.1 ст.196 СК України) має становити суму щомісячних розмірів обмежень пені, обрахованої за кожним простроченим місячним (періодичним) платежем за весь період нарахування.
Також, зазначає, що розмір витрат відповідача ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу не підтверджено належними та допустимими доказами, а також цей розмір є неспівмірним та явно завищеним. При цьому, зауважує на тому, що підставою її звернення до суду з даним позовом стало невиконання боржником ОСОБА_2 свого обов`язку щодо сплати аліментів на утримання дітей, а тому стягнення з неї витрат на професійну правничу допомогу вважає несправедливим.
У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, відповідач ОСОБА_2 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Крім того, просить суд стягнути з позивачки ОСОБА_1 на свою користь витрати, понесені ним на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, у розмірі 6 000,00 грн.
Заслухавши суддю-доповідача, представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Кіреєва В.В., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Мосейчука А.М., який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що сторони мають спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 02.02.2009 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання доньок ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки усіх видів прибутків щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.12.2008 року і до повноліття дітей.
Згідно розрахунку заборгованості по аліментам старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобоварському районах м. Харків ГТУЮ у Харківській області Луценко А.О. від 23.04.2018 року, борг ОСОБА_2 зі сплати аліментів за період з 10.05.2011 року по 18.04.2018 року, станом на 18.04.2018 року, становить 26 283,01 грн.
Згідно розрахунку заборгованості по аліментам державного виконавця Краматорського міського ВДВС ГТУЮ у Донецькій області Василенка В.О., борг ОСОБА_2 зі сплати аліментів за період з 19.04.2018 року по 30.06.2019 року, станом на 30.06.2019 року, становить 17 832,37 грн.
Згідно інформації з Єдиного реєстру боржників від 20.09.2019 року, до реєстру на той час були включені відомості про боржника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в категорії справ - стягнення аліментів.
У відповіді №14.13-3580 від 02.10.2019 року державний виконавець Краматорського міського ВДВС ГТУЮ у Донецькій області Василенко В.О. повідомив ОСОБА_2 , що, станом на 01.10.2019 року, по виконавчому провадженню №27257566 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу, заборгованість по аліментам відсутня.
Копією квитанції №23006948 від 02.10.2019 року підтверджується, що ОСОБА_2 до Краматорського міського ВДВС ГТУЮ у Донецькій області була перерахована грошова сума у розмірі 20 484,90 грн., на оплату аліментів за виконавчим провадженням №27257566.
Суд першої інстанції, встановивши, що з вини відповідача, який зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання дитітей за судовим рішенням, виникла заборгованість по сплаті аліментів, дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пені за несвоєчасну сплату аліментів, за період з 10.05.2011 року по 30.06.2019 року включно, розмір якої, у відповідності до статті 196 СК України, не може перевищувати 100% заборгованості за аліментам, тобто 17 832 грн. 37 копійок.
Колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.
Згідно з ч.1 ст.196 ЦПК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.
Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.
Відтак, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів, суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.
Вказаний висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року по справі №572/1762/15-ц.
Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за такою формулою:
p = (A1 х 1% х Q1) + (A2 х 1% х Q2) + ……. (An х 1% х Qn), де:
p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів (обраховується позивачем на момент пред`явлення позову);
A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;
Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;
A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;
Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;
An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед пред`явленням позову;
Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.
Отже, як вірно встановлено судом першої інстанції та не спростовано сторонами у суді апеляційної інстанції, за період з 10.05.2011 року по 30.06.2019 року включно пеня за несвоєчасну сплату аліментів вираховується у розмірі 1% від суми заборгованості по аліментах, помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість та шляхом додавання пені за кожен місяць і складає 312 968,89 грн.
Разом з тим, як уже зазначено вище, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості (абзац 1 частини першої статті 196 СК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частини четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року в справі № 569/14819/19 (провадження № 61-1586св20) зазначено, що:«правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18)».
Тлумачення вказаних норм свідчить, що: 
загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах сімейного законодавства;
учасники сімейних правовідносин можуть мати особисті та майнові суб`єктивні сімейні обов`язки. Свої обов`язки учасники сімейних відносин здійснюють різними способами: здійснення активних дій; утримання від здійснення активних дій. Якщо невиконання особистих обов`язків учасників сімейних відносин у випадках, передбачених в законі, може припинятися або не зумовлювати відповідних наслідків, то невиконання сімейного обов`язку майнового характеру не допускається. Оскільки на відміну від особистих, майнові обов`язки можуть виконуватися незалежно від самого носія такого обов`язку за допомогою інших суб`єктів;
невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування відповідних правових наслідків, що можуть визначатися в: нормах СК України; домовленості (договорі) сторін. Наслідки невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку можуть мати: особистий характер, коли негативний вплив відбувається на особисту сферу зобов`язаної особи; майновий характер, якщо такий вплив здійснюється на майнову сферу зобов`язаної особи;
стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів;
розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %;
при застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. 
Колегія суддів, з урахуванням принципу розумності, вважає, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується.
У справі, що переглядається, розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів розраховується за період визначений позивачкою ОСОБА_1 , а саме з 10.05.2011 року по 30.06.2019 року, та до розрахунку нею включено щомісячну заборгованість по аліментам за період з травня 2011 року по травень 2019 року включно.
Сукупний розмір заборгованості відповідача ОСОБА_2 по аліментам, на який було нараховано пеню за прострочення їх сплати за вказаний період, становить 40 986 гривень 53 копійок, а тому розмір пені не повинен перевищувати цієї суми, а не розмір заборгованості, який обраховувався за боржником ОСОБА_2 , станом на 30.06.2019 року, як помилково вважав суд першої інстанції.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду, на підставі п.1, п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, зміні в частині розміру пені за несвоєчасну сплату аліментів за період з 10.05.2011 року по 30.06.2019 року, стягнутої з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , шляхом збільшення цього розміру з 17 832,37 грн. до 40 986,53 грн.
Не можна погодитись з доводами апеляційної скарги про те, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, стягнутих з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , є необґрунтованим та явно завищеним. 
Так, положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства  є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом,  а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно із частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може,   за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин.
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.
Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).
У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).
Як вбачається з матеріалів справи, між відповідачем ОСОБА_2 та Адвокатським бюро «МОСЕЙЧУК та ПАРТНЕРИ» 24.11.2020 року укладено Договір про надання допомоги (правових послуг) №24/11/20. 
Представництво інтересів відповідача ОСОБА_2 у даній справі здійснювалося адвокатом Мосейчуком А.М. згідно ордера про надання правничої (правової) допомоги, виданого Адвокатським бюро «МОСЕЙЧУК та ПАРТНЕРИ» від 02.12.2020 року.
01.12.2020 року відповідач ОСОБА_2 сплатив за договором №24/11/20 від 24.11.2020 року Адвокатському бюро «МОСЕЙЧУК та ПАРТНЕРИ» 10000,00 грн., що підтверджується квитанцією №29712120 від 01.12.2020 року.
15.02.2021 року Адвокатським бюро «МОСЕЙЧУК та ПАРТНЕРИ» складено Акт приймання-передачі наданих юридичних послуг до договору про надання правової допомоги №24/11/20 від 24.11.2020 року, із зазначенням виконаних робіт та їх вартості 10000,00 грн.
Отже, понесені відповідачем ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 10000 грн. підтверджені належним чином матеріалами справи.
З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності підготовки процесуальних документів та значимості таких дій у справі виходячи з її конкретних обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн. є обгрунтованими, співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт.
При цьому, суд першої інстанції, відповідно до положень п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, дійшов висновку, що з позивачки ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 підлягають стягненню витрати на правову допомогу (пропорційно розміру позовних вимог у яких було відмовлено) у сумі 9286,42 грн.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Частинами1,2 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку з чим колегія суддів змінює рішення суду першої інстанції в частині розміру витрат на професійну правничу допомогу, стягнутих з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 та зменшує цей розмір до 8 400 гривень 00 копійок, тобто пропорційно до частини позовних вимог, в задоволенні яких позивачці відмовлено.
Оскільки, судовий збір за подання позовної заяви стягнуто судом першої інстанції в межах мінімального розміру, встановленого Законом України «Про судовий збір», в цій частині рішення суду зміні не підлягає.
Згідно п. в ч. 1 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
За результатами розгляд справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у порядку, визначеному статтею 137 ЦПК України.
Зокрема, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання професійної правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання професійної правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджуються здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робі, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання професійної правничої допомоги (п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 137 ЦПК України).
Як вбачається з матеріалів справи, за надання професійної правничої допомоги за Договором про надання юридичної (правничої) допомоги №24/11/20 від 24 листопада 2020 року та Додаткової угоди №2 до цього Договору від 06 січня 2022 року, відповідачем ОСОБА_2 було сплачено за надання усних консультацій, складання та подання відзиву на апеляційну скаргу, 6 000,00 грн. (т. 2 а.с. 159-169), й позивачкою ОСОБА_1 не доведено суду неспівмірність чи необґрунтованість цих витрат, у зв`язку з чим з останньої на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати, понесені на оплату витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції, у розмірі 408,00 грн., тобто пропорційно до розміру відхилених вимог апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивачки  ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 17 вересня 2021 року змінити в частині розміру пені за несвоєчасну сплату аліментів за період з 10.05.2011 року по 30.06.2019 року, стягнутої з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , збільшивши цей розмірі з 17 832,37 грн. до 40 986 (сорока тисяч дев`ятисот вісімдесяти шести) гривень 53 (п`ятдесяти трьох) копійок.
Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 17 вересня 2021 року змінити в частині розміру витрат на професійну правничу допомогу, стягнутих з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , зменшивши цей розмір з 9 286 гривень 42 копійок до 8 400 (восьми тисяч чотирьохсот) гривень 00 (нуль) копійок.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 408 (чотириста вісім) гривень 00 (нуль) копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 03 березня 2023 року.

Головуючий:         

Судді: