П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  288/1596/22 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Рудник М.І.   
Суддя-доповідач -  Смілянець Е. С.   
04 січня 2023 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Смілянця Е. С. 
суддів:  Полотнянка Ю.П.  Драчук Т. О. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Бердоус Ю.М.
позивача: ОСОБА_1 ,
представника позивача: Яковенка А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м.Києві та Київській області на рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 10 листопада 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби  у м.Києві та Київській області про скасування постанови у справі про накладення адміністративного стягнення та рішення про примусове повернення до країни походження, 
В С Т А Н О В И В :
у вересні 2022 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся в суд з позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м.Києві та Київській області (відповідача) про скасування постанови у справі про накладення адміністративного стягнення серії ПН МКМ № 011691 винесену 08 вересня 2022 року, заступником начальника ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області Петровим Дмитром Васильовичем, якою відповідно до частини першої статті 203 КУпАП накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 5100.00 гривень, та рішення про примусове повернення до країни походження.
Попільнянський районний суд Житомирської області рішенням від 10.11.2022 позов задовольнив. Судове рішення мотивоване тим, що порушення позивачем Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» обумовлено непереборними обставинами, а неможливість продовження строку його перебування на території України до 18 травня 2022 року, обумовлена зупиненням строків надання адміністративних послуг та видачі документів дозвільного характеру, визначених Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 165.
Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.
Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення ПН МКМ 011691 від 08 вересня 2022 року, заступник начальника Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м.Києві та Київській області Петров Д.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на підставі протоколу про адміністративне правопорушення ПР МКМ 011722 від 08 вересня 2022 року встановив, що 08 вересня 2022 року о 13.00 годині за адресою м.Київ, пр-т.Перемоги,139 виявлено громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив правила перебування іноземців в Україні, а саме проживав за документами, термін дії яких закінчився, що є порушенням статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», пункту 67 Порядку, затвердженого Постановою КМУ № 322 від 25 квітня 2018 року, відповідальність за яке передбачено частиною першою статті 203 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100.00 гривень. Копію зазначеної постанови, особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 отримав 09 вересня 2022 року. 
Також зазначає, що рішенням про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 установлено, що він прибув 17 липня 2021 року до своєї дружини та мав посвідку на тимчасове проживання дійсну до 17 травня 2022 року. Для оформлення посвідки на тимчасове проживання документи повторно не надавав, з метою оформлення дозволу на імміграцію в Україну, продовження строків перебування, надання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні - до компетентних органів не звертався.
Вважає, що іноземець мав можливість покинути територію України, але не виїхав, свідомо порушуючи міграційне законодавство України. За порушення права перебування іноземних громадян на території України громадянин Російської Федерації був притягнутий до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 203 КУпАП. Вирішено примусово повернути до країни походження, або до третьої країни громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зобов`язати його покинути територію України у термін до 18 вересня 2022 року. 
Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України.
В судовому засіданні позивач та представник позивача заперечували проти задоволення апеляційної скарги відповідача та просили суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився про причини неявки суду не повідомив, хоча про час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, які прибули в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно посвідки на тимчасове проживання від 18 травня 2021 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дата закінчення строку її дії - до 17 травня 2022 року. 
Як вбачається з довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданої Центром надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Корнинської селищної ради № 1249 від 09 липня 2019 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин Російської Федерації, з 09 липня 2019 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . 
Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , 15 липня 2016 року було укладено шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином Російської Федерації, що підтверджується паспортом виданим 19 грудня 2015 року. 
На 41 аркуші паспорта громадянина Російської Федерації - ОСОБА_1 , заступником начальника ЦМУ ДМС у м.Києві та Київській області Петровим Д.В. поставлено відмітку про прийняте рішення про примусове повернення від 08 вересня 2022 року № 737, встановлено строк для виїзду 10 діб, зобов`язаний залишити територію України до 18 вересня 2022 року. 
27 травня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до компетентних органів з заявою в якій на підставі статті 9 Закону України «Про громадянство» відмовляється від громадянства Російської Федерації і просить надати йому громадянство України, з подальшим проживанням в Україні. Дану заяву посвідчено державним нотаріусом Попільнянської державної нотаріальної контори Житомирської області та зареєстровано в реєстрі за № 317. 
Згідно рапорту оперативного уповноваженого ВКП Святошинського УП ГУНП у м.Києві, 08 вересня 2022 року на блокпосту № 756 було виявлено громадянина Російської Федерації - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив термін перебування на території України та запрошено до ДМС в м.Києві та Київській області.
Відповідно до роздруківки особової картки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , він отримував посвідку на проживання: - 09 червня 2017 року, дійсна до 08 червня 2018 року; - 31 травня 2018 року; - 19 червня 2019 року, дійсна до 13 червня 2020 року; - 18 червня 2020 року, дійсна до 16 червня 2021 року; - 19 травня 2021 року, дійсна до 17 травня 2022 року. 
ОСОБА_1 здійснював перетин державного кордону України: - виїзд 23 жовтня 2017 року, в`їзд 24 жовтня 2017 року; - виїзд 04 грудня 2017 року, в`їзд 04 грудня 2017 року; - виїзд 03 червня 2019 року, в`їзд 03 червня 2019 року; - виїзд 04 липня 2021 року, в`їзд 17 липня 2021 року, що підтверджується відомостями про осіб, які перетнули державний кордон. 
Головним спеціалістом відділу протидії нелегальній міграції Управління міграційного контролю 08 вересня 2022 року відібрано пояснення від ОСОБА_1 , згідно яких він останній раз перетнув кордон України 17 липня 2021 року, 15 липня 2016 року уклав шлюб з громадянкою України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , була посвідка на проживання № НОМЕР_2 від 18 травня 2021 року до 17 травня 2022 року. З метою оформлення дозволу на імміграцію в Україну, продовження строків перебування, набуття статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні до компетентних органів не звертався. Про те, що йому потрібно було покинути територію України після закінчення дозволеного строку перебування на території України було відомо, але у зв`язку із сімейними обставинами не звернувся з метою отримання посвідки на тимчасове проживання. Документи підтверджуючі законні підстави для легального перебування на території України в нього відсутні. На території України власного житла не має, проживає за адресою: АДРЕСА_2 . /а.с.40-41/
З протоколу про адміністративне правопорушення ПР МКМ 011722 від 08 вересня 2022 року, складеного заступником начальника відділу Угро О.С. встановлено, що 08 вересня 2022 року о 13.00 годині за адресою м.Київ, проспект Перемоги,139 виявлено громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив правила перебування іноземців в Україні, а саме проживання за документами, термін дії яких закінчився, за що передбачена відповідальність частиною першою статті 203 КУпАП. 
Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення ПН МКМ 011691 від 08 вересня 2022 року, заступник начальника Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м.Києві та Київській області Петров Д.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на підставі протоколу про адміністративне правопорушення ПР МКМ 011722 від 08 вересня 2022 року встановив, що 08 вересня 2022 року о 13.00 годині за адресою м.Київ, пр-т.Перемоги,139 виявлено громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив правила перебування іноземців в Україні, а саме проживав за документами, термін дії яких закінчився, що є порушенням статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», пункту 67 Порядку, затвердженого Постановою КМУ № 322 від 25 квітня 2018 року, відповідальність за яке передбачено частиною першою статті 203 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100.00 гривень. Копію зазначеної постанови, особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 отримав 09 вересня 2022 року. 
Рішенням про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 установлено, що він прибув 17 липня 2021 року до своєї дружини та мав посвідку на тимчасове проживання дійсну до 17 травня 2022 року. Для оформлення посвідки на тимчасове проживання документи повторно не надавав, з метою оформлення дозволу на імміграцію в Україну, продовження строків перебування, надання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні - до компетентних органів не звертався. Іноземець мав можливість покинути територію України, але не виїхав, свідомо порушуючи міграційне законодавство України. За порушення права перебування іноземних громадян на території України громадянин Російської Федерації був притягнутий до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 203 КУпАП. Вирішено примусово повернути до країни походження, або до третьої країни громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зобов`язати його покинути територію України у термін до 18 вересня 2022 року. 
08 вересня 2022 року ОСОБА_1 отримав копію рішення та йому повідомлено, що за порушення законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, він зобов`язується не пізніше 18 вересня 2022 року залишити територію України. 
09 вересня 2022 року повідомлено заступника керівника Київської міської прокуратури та директора Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства ДМС України про те, що на підставі статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ЦМУ ДМС в м.Києві та Київській області 08 вересня 2022 року прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , зазначена особа зобов`язана залишити територію України до 18 вересня 2022 року. 
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . 
Згідно Витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_4 від 16 червня 2022 року та довідки від 30 вересня 2022 року, старшого лейтенанта військової служби ОСОБА_3 , зараховано до списків особового складу частини та він перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_5 . 
В свідоцтві про народження серії НОМЕР_6 зазначено, що батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . /а.с.58/
Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_7 , 10 лютого 1990 року було укладено шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , яка після укладення шлюбу змінила прізвище на - ОСОБА_2 . 
Як видно зі свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_8 , 04 грудня 2015 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було розірвано, після державної реєстрації розірвання шлюбу ОСОБА_2 присвоєно прізвище - ОСОБА_2 .
Головою громадського формування з охорони громадського порядку «Лев-Кам`янка» висловлено подяку ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за активну громадську позицію, відданість українському народові, проявлений патріотизм вагомий внесок у волонтерську діяльність щодо надання благодійної допомоги військовослужбовцям Збройних Сил України, які виконують свої обов`язки в районі Операції Об`єднаних Сил. 
Згідно грамоти, виданої військовим капеланом військової частини НОМЕР_9 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за патріотичну та активну громадянську позицію, небайдужість до майбутнього країни за надання допомоги військовій частині. 
Відповідно до публікацій в місцевій газеті « ІНФОРМАЦІЯ_6 » від ІНФОРМАЦІЯ_4 та ІНФОРМАЦІЯ_5, зазначено про активну волонтерську діяльність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . 
Позивач звернувся до суду з позовом про скасування постанови про накладення на нього адміністративного стягнення за частиною першою статті 203 КУпАП та скасування рішення про примусове повернення до країни походження з тих підстав, що він посвідка на тимчасове проживання у нього закінчилась 18 травня 2022 року, під час строку дії карантину, на період якого законом заборонено застосовувати заходи адміністративного впливу, він до закінчення строку дії посвідки на проживання, звертався з приводу її продовження, проте йому було роз`яснено, що доки триває військова агресія Російської Федерації проти України, заборонено продовжувати та видавати візи на проживання в Україні, надавати громадянство України громадянам Російської Федерації та Білорусі. Крім того, він набув право на громадянство України так як понад два роки перебуває в шлюбі з громадянкою України, а також наявні підстави вважати, що для нього існує небезпека повертатися до країни агресора.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Критерії, за якими адміністративний суд перевіряє рішення суб`єктів владних повноважень, визначені у ч. 2 ст. 2 КАС України.
Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того, ст.  2  та ч. 4 ст.  242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Так, статтею 9 КАС України визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно статті 222-2 КУпАП, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, розглядає справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням законодавства про паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, законодавства про перебування в Україні іноземців та осіб без громадянства, про транзитний проїзд через територію України, невиконанням рішення про заборону в`їзду в Україну, а також питання щодо реєстрації місця проживання (статті 200, 201, частина перша статті 203, стаття 203-1 (крім порушень, виявлених у пункті пропуску (пункті контролю) через державний кордон України, контрольному пункті в`їзду-виїзду або контрольованому прикордонному районі), статті 204, 205, 206).
Від імені центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівник, заступники керівника центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, інші уповноважені керівником посадові особи цього органу.
Приписами частини першої статті 203 КУпАП встановлено, що порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті тягнуть за собою накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Аналіз наведених правових норм вказує на те, що міграційний орган уповноважений через своїх працівників притягувати іноземців та осіб без громадянства до адміністративної відповідальності за вчинення ними визначених законом адміністративних правопорушень, зокрема за порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні.
Тобто, суб`єктивна сторона правопорушення передбаченого статтею 203 КУпАП характеризується саме наявністю умисної вини.
Водночас, статтею 10 КУпАП визначено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Слід також зазначити, що правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України встановлює Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон).
У відповідності до частин першої, третьої статті 3 Закону, іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.
Згідно частини шістнадцятої статті 4 Закону, іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.
Разом з тим, Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан строком на 30 діб; Указом Президента України № 133/2022 від 14 березня 2022 року строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 26 березня 2022 року строком на 30 діб; Указом Президента України № 259/2022 від 18 квітня 2022 року строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 25 квітня 2022 року строком на 30 діб; Указом Президента України № 341/2022 від 17 травня 2022 року, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05:30 години 25 травня 2022 року строком на 90 діб до 23 серпня 2022 року; Указом Президента України № 573/2022 від 12 серпня 2022 року, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05:30 години 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.
Положеннями частини першою - третьою статті 17 Закону визначено, що іноземцю або особі без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування (за наявності законних підстав). Документи про продовження строку перебування в Україні оформляються на підставі письмових звернень іноземця або особи без громадянства та приймаючої сторони, які подаються не пізніш як за три робочих дні до закінчення встановленого строку їх перебування на території України. У продовженні строку перебування іноземцю або особі без громадянства може бути відмовлено в разі відсутності для цього підстав та достатнього фінансового забезпечення для покриття витрат, пов`язаних із перебуванням іноземця або особи без громадянства в Україні, або відповідних гарантій від приймаючої сторони.
За приписами частини першої статті 26 Закону, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення.
У відповідності до частини першої статті 31 Закону, іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн: - де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; - де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; - де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; - де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.
У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.
Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (частина п`ята статті 26 Закону).
Приписами статті 30 Закону визначено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.
Слід також зазначити, що пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» установлено, що до іноземців та осіб без громадянства, які не змогли виїхати за межі України або не змогли звернутися до територіальних органів/підрозділів Державної міграційної служби України із заявою про продовження строку перебування на території України та/або про обмін посвідки на тимчасове/постійне проживання у зв`язку із введенням карантину, не застосовується адміністративна відповідальність за порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, якщо такі порушення настали в період чи внаслідок встановлення карантину. Оформлення документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, у період дії карантину здійснюється за місцем звернення особи.
Відповідно до пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09 грудня 2020 року № 1236 установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 року до 31 грудня 2022 року на території України карантин.
Як встановлено судом першої інстанції, законний строк перебування позивача на території України закінчився 18 травня 2022 року, в зв`язку з чим, його 08 вересня 2022 року було притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу та винесено рішення про примусове повернення Позивача до країни походження або третьої країни.
Також зі змісту спірної постанови встановлено, що під час вирішення питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не встановлювався факт наявності умислу в його діях, які були пов`язані з порушенням правил перебування на території України, а відповідно, як наслідок і наявність складу адміністративного правопорушення за частиною першою статті 203 КУпАП, що свідчить про протиправність останньої та необхідність скасування.
Разом з тим, оскаржуваним рішенням № 737 від 08 вересня 2022 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни, громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни та зобов`язано його до 18 вересня 2022 року покинути територію України.
При цьому, позивач вказував, що не може самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні, оскільки маючи політичні та особисті погляди, що відрізняються від поглядів країни-агресора, відкрито виступає проти війни, засуджує дії Російської Федерації, внаслідок чого його повернення в країну походження призведе до політичного переслідування, кримінальної відповідальності, фізичної розправи.
Також, на обґрунтування наявності підстав для вищезазначеного позивач вказує, що він з 2016 року одружений з громадянкою України, син якої на даний час є військовослужбовцем, вони з дружиною займають активну позицію щодо допомоги, людям, які постраждали внаслідок війни та волонтерською діяльністю та засуджує військову агресію Російської Федерації проти України.
Крім того встановлено, що позивач 27 травня 2022 року звернувся до нотаріуса, з метою посвідчення заяви про те, що він відмовляється від громадянства Російської Федерації.
Разом з тим встановлено, що позивач не мав наміру порушувати вимоги Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та у встановлені строки звертався до уповноваженого органу УДМС з приводу продовження дії посвідки на тимчасове проживання, проте йому було роз`яснено, що Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 165 «Про зупинення строків надання адміністративних послуг та видачі документів дозвільного характеру», зупинено строки надання, адміністративних послуг суб`єктами їх надання та строки видачі дозвільними органами документів дозвільного характеру на час воєнного стану в Україні.
Тобто, відсутня суб`єктивна сторона правопорушення передбаченого статтею 203 КУпАП.
Натомість, оскаржувана постанова та рішення були прийняті відповідачем в період дії карантину, чим порушено вимоги пункту 4 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)».
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду, що порушення позивачем Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» обумовлено непереборними обставинами, а неможливість продовження строку його перебування на території України до 18 травня 2022 року, обумовлена зупиненням строків надання адміністративних послуг та видачі документів дозвільного характеру, визначених Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 165.
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, колегія суддів вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м.Києві та Київській області залишити без задоволення, а рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 10 листопада 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України. 

Головуючий	 	 	Смілянець Е. С.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Полотнянко Ю.П.    Драчук Т. О.