Справа №591/4335/22 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Клімашевська І. В.	
Номер провадження 33/816/150/23 	Суддя-доповідач Філонова Ю. О. 	
Категорія  130 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2023 року суддя Сумського апеляційного суду Філонова Ю. О. ,розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Пулинця Б. А. на постанову Зарічного районного суду м. Суми від 07 грудня 2022 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого: АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами терміном на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 496 грн.20 коп. 

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з оскаржуваної постанови судді, ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що 13.09.2022 о 01-23 год у м.Суми по вул. Героїв Крут, 10, керував т/з Smart mc-01, д.н.з.- НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у найближчому закладі охорони здоров`я КНП СОР «ОКМЦСНЗ», відповідно до висновку лікаря №767 від 13.09.2022, ОСОБА_1 13.09.2022 перебував у стані алкогольного сп`яніння. Своїми діями порушив п. 2.9(а) ПДР та скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвокат Пулинець Б. А. подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржувану постанову скасувати, як таку, що винесена з порушенням матеріального, процесуального права, та винести нову постанову, якою закрити провадження відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, адвокат Пулинець Б.А. вказує наступне.
О 01 год. 50 хв. поліцейським без законних підстав та без попередження було застосовано до водія фізичну силу та кайданки, тобто відбулось фактичне затримання особи, а тому в діях поліцейських вбачаються порушення, а саме протокол адміністративного затримання складено не було, особі не були роз`яснені її права, не було повідомлено центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги, чим порушено право особи на захист, а саме вимоги ст. 286 КУпАП та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Отже подальші дії працівників патрульної поліції, а саме проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та направлення в заклад охорони здоров`я водія, є незаконним, а докази недопустимими. Всупереч викладеному, суд першої інстанції не надав належної оцінки таким діям поліцейських, та не їх визнав порушенням права особи на захист.
Більше того, судом першої інстанції під час винесення постанови неповно з`ясовано обставини справи, що призвело до неправильного її вирішення, адже взято до уваги письмові покази свідка ОСОБА_2 , який був очевидцем подій та свідчив проти ОСОБА_3 , на показах якого ґрунтується обвинувачення, не допитавши його в судовому засіданні. В даному випадку, оскаржуване рішення грунтується в основному на показах свідка ОСОБА_2 , якого сторона захисту була позбавлена судом допитати в засіданні.
Так, ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки, та забажав пройти огляд в закладі охорони здоров`я, а тому працівники поліції доставили останнього до відповідного закладу, проте в матеріалах справи відсутній акт медичного огляду громадянина ОСОБА_3 , а з долученого до справи висновку неможливо встановити, на підставі яких проведених дослідженнях лікар констатував, що особа перебуває в стані алкогольного сп`яніння.
На підставі висновку щодо результатів медичного огляду на стан сп`яніння КНП СОР «ОКМЦСЗН» від 13.09.2022 року було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №074608 за порушення п. 2.9а ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КупАП, але в даному протоколі міститься посилання на неіснуючий висновок «№767», оскільки вказаний висновок в матеріалах справи відсутній.
Також, апелянт зазначає, що патрульним поліцейським було порушено вимоги статті 256 КУпАП, та при складанні протоколу не роз`яснено особі його права і обов`язки, передбачені статтею 268 КУпАП.

Так, розгляд даної справи про адміністративне правопорушення було призначено на 17 березня 2023 року на 09.30 годину, про те ні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , а ні його захисник Пулинець Б.А. в судове засідання не з`явився, захисник Пулинець Б.юА. направив до суду чергове (третє) клопотання про відкладення апеляційного розгляду.
Крім того, в судові засідання, які були призначені на 12.01.2023 та 14.02.2023 ОСОБА_1 та адвокат Пулинець Б.А. також не з`являлися, були повідомлений належним чином, причини своєї неявки суду не повідомляли, направлена на відому суду адресу судова повістка ОСОБА_1 повернулася з відміткою «за закінченням терміну зберігання».
Що стосується адвоката Пулинця Б.А., то апеляційний суд зазначає, що адвокат повідомлений належним чином, проте неодноразові клопотання захисника про відкладення розгляду справи без долучення підтверджуючих документів про поважності неявки, розцінюється судом, як навмисне затягування розгляду справи.
Тому, при вирішенні питання щодо можливості здійснення апеляційного розгляду за відсутності апелянта, апеляційний суд враховує наступне.
Відповідно вимог ст. 268, 277-2 і 294 КУпАП, п. 91, 99, 100, 101 «Правил надання послуг поштового зв`язку», позиції, викладеній у постанові ВП ВС № 800/547/17 від 25 квітня 2018 року, ОСОБА_1 та адвокат Пулинець Б.А. вважаються такими, що своєчасно сповіщені у встановленому законом порядку про дату і місце розгляду вказаної справи.
У провадженні апеляційного суду справа про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 перебуває з грудня 2022 року. 
Суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі особи, що притягується до адміністративної відповідальності, та без його захисника, так як відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).
При цьому, суд враховує, що правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП не відносяться до категорії правопорушень, по яким присутність в судовому засіданні особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є обов`язковою, ч.2ст.268 КУпАП.
За таких обставин, керуючись ст.268 КУпАП, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності особи, що притягується до адміністративної відповідальності на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи.
Тому вивчивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляціний суд дійшов наступних висновків.
Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст. 9 КУпАП).
Тобто адміністративне правопорушення – це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.
Згідно вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження у справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її у точній відповідності з законом.
Відповідно до ст. 252 КУпАП висновок про наявність чи відсутність у діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження усіх обставин справи в їх сукупності.
Згідно ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, котрі мають значення для правильного вирішення справи.
У відповідності з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.  
Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року за № 1306 «Про правила дорожнього руху».
Пунктами 1.3 та 1.9. Правил дорожнього руху України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які їх порушують, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Так, відповідно до пункту 2.9. «а» Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Згідно з п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу. Правопорушення вважається закінченим з того моменту, як він почав рухатись.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів цієї справи, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, будучи водієм, у вказаній дорожній обстановці, вимог наведених вище Правил дорожнього руху України не дотримався, так як його вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у розумінні наведених вище приписів ст. ст. 245, 251-252 КУпАП, доведена належними та допустимими доказами, зокрема такими: 
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №074608 від 13.09.2022 року;
-  актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів;
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;
- письмовими поясненнями свідка ОСОБА_2 ;
- висновком щодо результатів медичного огляду №767 від 13.09.2022 року;
- рапортом;
- довідкою, в якій зазначено інформацію про наявність у ОСОБА_1 посвідчення водія;
- диском з відеозаписом з нагрудної камери поліцейського.

Дослідивши вказані матеріали, в тому числі дослідивши зміст протоколу про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені докази відповідають критеріям належності та допустимості, а в своїй сукупності також і достатності для підтвердження висновків суду першої інстанції про доведення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні порушенні вимог п.2.9. «а» ПДР України, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у поза розумний сумнів.

Доводи апеляційної скарги в тому, що суд розглянув справу на підставі протоколу про адміністративне правопорушення, який за своїм змістом не відповідає вимогам ст. 254, 256 КУпАП є недопустимими, не заслуговують на увагу та не спростовують правильного висновку суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення викладено повні відомості щодо особи правопорушника, суть правопорушення, обставини, час та місце вчиненого правопорушення, посилання на відповідний пункт ПДР України та на частину статті та статтю, яка передбачає відповідальність за такі дії, посилання на долучені до протоколу докази, протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП складений та підписаний уповноваженою на те особою – інспектором взводу №2, роти №4 батальйону УПП в Сумській області лейтенантом поліції Куць Я.В. із заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст. 256 КУпАП.
Крім того, із дослідженого відеозапису з нагрудної камери поліцейського, на якому зафіксовано подію, що мала місце при складанні протоколу про адміністративне правопорушення ААД № 074608 від 13 вересня 2022 року відносно ОСОБА_1 , який переглянутий судом апеляційної інстанції при підготовці справи до розгляду, підтверджується факт як керування ОСОБА_1 транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, на відео видно, що його мова є нечіткою, координація рухів порушена. При цьому, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 підписав протокол.

Щодо доводів апелянта про те, що судом першої інстанції під час винесення постанови неповно з`ясовано обставини справи, що призвело до неправильного її вирішення, адже взято до уваги письмові покази свідка ОСОБА_2 , який був очевидцем подій та свідчив проти ОСОБА_3 , на показах якого ґрунтується обвинувачення, не допитавши його в судовому засіданні. В даному випадку, оскаржуване рішення грунтується в основному на показах свідка ОСОБА_2 , якого сторона захисту була позбавлена судом допитати в засіданні, то апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до письмових пояснень свідка ОСОБА_2 від 13.09.2022, він був залучений в якості свідка працівниками поліції та ОСОБА_1 в його присутності відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння на місці та виявив бажання прослідувати до найближчого закладу охорони здоров`я (а.с.4).
Досліджуючи під час апеляційного розгляду письмові пояснення вказаного свідка на предмет їх достовірності і допустимості, суд вважає за можливе використати їх як доказ вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, оскільки ці пояснення містять фактичні дані, на основі яких встановлюється певний юридичний факт і їх зміст об`єктивно узгоджується та співпадає з іншими безпосередньо дослідженими в суді першої та апеляційної доказами в справі.
Вказана правова позиція не протирічить принципам, які застосовуються у випадках, коли свідки обвинувачення не з`являються у судове засідання і надані ними раніше показання визнаються допустимими як докази, що узагальнені та уточнені ЄСПЛ в своєму рішенні у справі «Аль-Хавайя й Тахері проти Сполученого Королівства» (Al-Khawaja and Tahery v. the United Kingdom, заяви № 26766/05 і № 22228/06, ECHR 2011), згідно яких необхідно проводити три етапний аналіз відповідності положенням п. 1 і п. п. «d» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 того провадження, у якому показання свідка, який не був присутнім та допитаним у судовому засіданні, були визнані допустимими як доказ, оскільки у цьому конкретному випадку, на переконання апеляційного суду, мали місце достатні урівноважуючи фактори, які забезпечили належну і чітку оцінку достовірності таких доказів, та надійні процесуальні гарантії, що компенсували недоліки, з якими зіткнулася сторона захисту через допустимість неперевірених доказів, а також забезпечена загальна справедливість судового розгляду.
Зокрема апеляційний суд вказує, що письмові пояснення свідка не є єдиним та вирішальним доказом для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, ці пояснення не є більш значущими, ніж інші безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, які є достатньо вагомими для визнання особи винуватою, і лише об`єктивно та органічно доповнюють останні у їх сукупності. І крім того, в матеріалах справи відсутні відомості, що учасники провадження заявляли клопотання про допит зазначеного свідка в даному провадженні.
Щодо позиції захисника, що до матеріалів справи не доданий акт медичного огляду, на підставі якого видається висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, то слід зазначити таке.
Так, дійсно, відповідно до п.15 розділу 3 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції- за результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акта медичного огляду.
При цьому, пунтом 16 вказаної Інструкції передбачено, що висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, видається на підставі акта медичного огляду.
В той же час, згідно з п.19 вказаної Інструкції передбачено, що акт медичного огляду особи складається в одному примірнику, який залишається в закладі охорони здоров`я. А висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння складається в усіх випадках безпосередньо після огляду особи у трьох примірниках, один з яких видається під підпис поліцейському, який доставив дану особу на огляд та потім долучається до матеріалів справи.
Тож, суд не може прийняти до уваги таку позицію захисника, так як в матеріалах справи наявний висновок.

Що стосується доводів апелянта про те, що в протоколі міститься посилання на неіснуючий висновок «№767», оскільки вказаний висновок в матеріалах справи відсутній,  то апеляційний суд зазначає, що вказана обставина не відповідає дійсності, оскільки висновок щодо результатів медичного огляду особи, №767 від 13.09.2022 року в матеріалах справи про адміністративне правопорушення наявний (а.с.5), містить всі необхідні дані, підписи та печатки.

Доводи захисника про те, що поліцейським без законних підстав та без попередження було застосовано до водія фізичну силу та кайданки, тобто відбулось фактичне затримання особи, а тому в діях поліцейських вбачаються порушення, а саме протокол адміністративного затримання складено не було, особі не були роз`яснені її права, не було повідомлено центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги, чим порушено право особи на захист, а саме вимоги ст. 286 КУпАП та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, апеляційний суд до уваги не бере, оскільки при перегляді відеозапису з нагрудних камер патрульних поліцейських, судом було встановлено, що така подія мала місце бути, але з тих причин, що особо порушила комендантську годину, що і було підставою зупинки, і в подальшому у ОСОБА_1 в гаманці було виявлено зіп пакет з білою речовиною невідомого походження.

Тому, переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду, викладені в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, як про те ставлять питання апелянти, ними не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено? а викладена позиція в апеляційній скарзі розцінюється судом апеляційної інстанції як захисна, та направлена на уникнення відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.
Беручи до уваги вищевикладене, суддя апеляційного суду вважає, що у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки останній, будучи особою, яка керувала транспортним засобом, перебував у стані алкогольного сп`яніння, що ним не заперечується та підтверджується наявними в справі матеріалами, чим порушив вимоги пункту 2.9. «а» Правил дорожнього руху України.
Суддя суду першої інстанції не вийшов за межі зазначених у протоколі обставин, розглянувши справу на підставі наданих сторонами (у тому числі й уповноваженою особою національної поліції, яка склала протокол про адміністративне правопорушення ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП) та досліджених у судовому засіданні доказів, достатніх у своїй сукупності і взаємозв`язку для доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. При розгляді справи в повному обсязі дотримані положення ст. 268, 279, 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином умотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 07 грудня 2022 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами терміном на 1 рік – залишити без зміни, а апеляційну скаргу його захисника-адвоката Пулинця Б.А. на цю постанову – без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя Сумського апеляційного суду	Філонова Ю. О.