П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2023 року
м. Київ
 
справа № 752/3467/21
провадження № 51 - 2623 км 22
Верховний   Суд   колегією   суддів  Першої   судової   палати   
Касаційного   кримінального   суду   у   складі:
 
головуючого судді                                   ОСОБА_1 ,
суддів:                                                          ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання              ОСОБА_4 ,
прокурора                                                  ОСОБА_5 ,
захисника                                                   ОСОБА_6 ,
засудженого                                              ОСОБА_7 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Голосівського районного суду м. Києва від 27 вересня 2021 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 08 червня 2022 року стосовно
 
                                                ОСОБА_7 ,
                                                ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
                                                уродженця смт Летичів Летичівського району
                                               Хмельницької області, який мешкає за адресою:
                                               АДРЕСА_1 , 
 
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
 
Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 27 вересня 2021 року, залишеним без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 08 червня 2022 року, ОСОБА_7 засуджено за ч. 4 ст. 358 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців.
 
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. 
 
У задоволенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_8 про стягнення з ОСОБА_7 75 000 грн моральної шкоди відмовлено.
 
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 01 листопада 2019 року, перебуваючи у приміщенні Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації на просп. Голосіївському, 42 у м. Києві, умисно використав завідомо підроблений документ, а саме, подав уповноваженій особі Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації документи, необхідні для зняття себе та неповнолітнього ОСОБА_9 з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , та для подальшої реєстрації їх за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема, заяву ОСОБА_8 про згоду матері на такі дії. Зазначена заява виготовлена на спеціальному бланку нотаріальних документів ННТ з № 654496 з рукописним написом « ОСОБА_8 » та рукописним підписом у відповідній графі для ідентифікуючих даних заявника, також заява містила відомості про її посвідчення 03 квітня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10 під номером реєстрації в реєстрі нотаріальних дій 473.
Згідно з висновком експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України № СЕ-19/111-20/54774/ПЧ від 31.12.2020, що був складений за наслідками проведення почеркознавчої експертизи документа - заяви від 03 квітня 2019 року про згоду матері на зняття з реєстрації неповнолітнього сина та наступну реєстрацію, рукописний напис « ОСОБА_8 » та підпис від імені ОСОБА_8 у графі «Підпис» виконані не ОСОБА_8 , а іншою особою з наслідуванням її підпису.
 
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
 
За змістом касаційної скарги захисник ОСОБА_6 , не погоджуючись із судовими рішеннями через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить їх скасувати, кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 - закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в його діянні складу інкримінованого кримінального правопорушення. 
Свої вимоги захисник мотивує тим, що:
- висновки суду першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, ґрунтуються на припущеннях та недопустимих доказах - заяві від 03 квітня 2019 року, як такої, що отримана з порушенням визначеного КПК України порядку, та похідних від неї - постанові про призначення почеркознавчої експертизи документів від 06 листопада 2020 року, висновку експерта від 31 грудня 2020 року, протоколі огляду полімерного сейф-пакету № 5316540 від 19 січня 2021 року, постанові про визнання та приєднання до матеріалів кримінального провадження речових доказів від 19 січня 2021 року;
- судами не встановлено умислу в діях ОСОБА_7 , його вина не доведена поза розумним сумнівом, а також не враховано зацікавленість потерпілої у винесенні обвинувального вироку стосовно нього.
Захисник зазначає про те, що суд апеляційної інстанції не дав аргументованих відповідей на доводи апеляційної скарги сторони захисту, належним чином не перевірив їх та постановив ухвалу, яка є фактично копією вироку й не відповідає вимогам ст. 419 КПК України. Крім того, вказує на безпідставність відмови судом апеляційної інстанції у повторному дослідженні доказів, зокрема, допиту потерпілої, що призвело до незаконного висновку про доведеність вини ОСОБА_7 .
 
Від потерпілої ОСОБА_8 та її представника ОСОБА_11 надійшла заява про розгляд справи без їхньої участі, в якій вони просять касаційну скаргу захисника задовольнити частково, судові рішення стосовно ОСОБА_7 скасувати частково, ухвалити новий вирок, яким задовольнити в повному обсязі цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 шляхом стягнення з ОСОБА_7 75 000 грн моральної шкоди та 30 000 грн витрат на правову допомогу, в частині призначеного засудженому покарання судові рішення залишити без зміни.
 
Позиції учасників судового провадження
 
Захисник ОСОБА_6 та засуджений ОСОБА_7 підтримали касаційну скаргу та просили її задовольнити.
 
Прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги захисника та просив залишити без зміни постановлені стосовно ОСОБА_7 судові рішення.
 
Мотиви Суду
 
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
 
Вимогами ст. 370 КПК України встановлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні й достатні мотиви та підстави для його ухвалення.
Згідно зі ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
 
Статтею 412 КПКУкраїни передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
 
Положеннями ч. 2 ст. 418, ст. 419 КПК України визначено, що судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. Ухвала суду апеляційної інстанції, окрім іншого, має містити короткий зміст доводів особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, а також викладаються докази, що спростовують її доводи.
 
До того ж суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції (ч. 1 ст. 409 КПК України), і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів, але з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 цього Кодексу. 
 
Зважаючи на приписи ст. 419 КПК України, суд апеляційної інстанції зобов`язаний проаналізувати й зіставити з наявними у справі та додатково поданими матеріалами всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, й дати на кожен із них вичерпну відповідь, пославшись на відповідну норму права. При залишенні заявлених вимог без задоволення в ухвалі має бути зазначено підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
 
Обсяг розгляду в суді апеляційної інстанції має бути таким, щоб він дозволив усунути неповноту чи однобічність судового слідства суду першої інстанції і постановити законне й обґрунтоване рішення.
 
Колегія суддів касаційного суду уважає, що суд апеляційної інстанції вказаних вимог закону при перегляді вироку суду першої інстанції стосовно ОСОБА_7 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 не дотримався.
 
Так, вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 27 вересня 2021 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 4 ст. 358 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців та звільнено від його відбування на підставі ст. 75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. 
 
Не погоджуючись із вироком суду першої інстанції, потерпіла та її представник, захисник подали апеляційні скарги, в яких із наведенням відповідних обґрунтувань просили скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити новий вирок, яким за вимогами потерпілої та її представника задовольнити в повному обсязі пред`явлений цивільний позов шляхом стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду в сумі 75 000 грн та 30 000 грн витрат на правову допомогу, в частині призначеного покарання - залишити без змін; захисника - виправдати ОСОБА_7 у пред`явленому обвинуваченні.
 
При цьому потерпіла та представник обґрунтовували свої вимоги тим, що в діях ОСОБА_7 відсутні ознаки розкаяння, він не визнав свою провину, не забезпечив сина житлом, у додаткових витратах на утримання сина участі не бере, не намагається відшкодувати потерпілій половину вартості проданої квартири та такі дії ОСОБА_7 призвели до сильних душевних страждань потерпілої.
 
В обґрунтування своїх вимог захисник вказувала на односторонність, неповноту досудового розслідування та судового розгляду через невстановлення органом досудового розслідування факту використання нотаріального бланку, який є документом суворої звітності, використання на ньому підпису та печатки нотаріуса, проведена експертиза стосувалась тільки підпису та рукописного тексту ОСОБА_8 , справа про підробку нотаріального бланку відсутня, висновки суду про факт використання ОСОБА_7 завідомо підробленого документу ґрунтується на припущеннях і недопустимих доказах - речовому доказі - оригіналі заяви від 03 квітня 2019 року та похідних від неї доказів - постанові про призначення почеркознавчої експертизи документів від 06 листопада 2020 року, висновку експерта від 31 грудня 2020 року, протоколі огляду полімерного сейф-пакету № 5316540 від 19 січня 2021 року, постанові про визнання та приєднання до матеріалів кримінального провадження речових доказів від 19 січня 2021 року, а також на показаннях лише потерпілої, не довівши умислу в діях обвинуваченого. Допущені органом досудового розслідування та судом першої інстанції істотні порушення вимог кримінального процесуального закону призвели до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та безпідставного засудження ОСОБА_7 .
 
Водночас сторона захисту, посилаючись на неповне дослідження доказів судом першої інстанції, просила дослідити всі письмові докази, речовий доказ й допитати потерпілу та обвинуваченого.  
 
Суд апеляційної інстанції залишив апеляційні скарги без задоволення, а вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 27 вересня 2021 року- без змін.
 
При цьому апеляційний суд відмовив у задоволенні клопотання захисника про повторне дослідження доказів та погодився з висновками суду першої інстанції. 
 
Проте, як убачається з ухвали, суд апеляційної інстанції, погоджуючись з вироком суду першої інстанції, не перевірив належним чином викладених в апеляційній скарзі захисника доводів, не проаналізував їх та послався на ті ж самі докази, які оспорювались, не надавши їм власної оцінки, чим фактично продублював вирок. 
 
За змістом ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. За клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
 
Відповідно до усталеної практики Верховного Суду апеляційний суд фактично виступає останньою інстанцією у реалізації права особи на справедливий судовий розгляд, тому в апеляційній процедурі не допускаються будь-які спрощення, а стандарти доказування повинні бути найвищими.
 
Захисник, обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, звернулась до суду апеляційної інстанції з клопотанням про повторне дослідження письмових доказів, просила допитати потерпілу та обвинуваченого.
 
Прослуховуванням технічного запису судового засідання від 08 червня 2022 року в суді апеляційної інстанції встановлено, що, оголосивши клопотання про повторне дослідження доказів і з`ясувавши думку учасників процесу з цього приводу, суд дійшов висновку про відмову у його задоволенні, зіславшись на те, що підстав для передослідження доказів немає, оскільки вони були предметом перевірки суду першої інстанції, їм надана оцінка, а захисником фактично ставиться питання про їхню переоцінку.
 
Проте колегія суддів касаційного суду вважає, що суд апеляційної інстанції формально підійшов до вирішення клопотання та перевірки доводів апеляційної скарги сторони захисту.
 
Як убачається з апеляційної скарги, захисник ОСОБА_6 заперечувала обставини вчинення ОСОБА_7 інкримінованого кримінального правопорушення, які суд першої інстанції визнав доведеними, вказувала на те, що стороною обвинувачення не надано суду жодного доказу, який би підтвердив факт обізнаності ОСОБА_7 про використання завідомо підробленого документу, а наявні у матеріалах провадження докази є недопустимими.
 
Водночас захисник зазначала про те, що ОСОБА_7 пред`явлено обвинувачення у використанні ним завідомо підробленого документу - нотаріально завіреної заяви ОСОБА_8 від 03 квітня 2019 року, однак факт підробки оригінального нотаріального бланку залишився не розслідуваним. 
 
За цих обставин апеляційному суду належало перевірити доводи апеляційної скарги сторони захисту про недостатність доказів у їх сукупності для доведення винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні та, безпосередньо дослідивши докази у справі, підтвердити чи спростувати достатність зібраної сукупності доказів, яка не викликає сумнівів у достовірності встановлених фактів, що мають значення для кримінального провадження.
 
Суд першої інстанції, обґрунтовуючи свої висновки, послався у вироку на те, що ОСОБА_7 не міг не засумніватися у справжності заяви та не міг не усвідомлювати того, що ОСОБА_8 не має бажання погоджувати зняття сина з реєстрації у спірній квартирі. 
 
Колегія суддів апеляційного суду погодилась з таким висновком суду першої інстанції, залишивши поза увагою те, що він фактично ґрунтується на припущеннях суду, що є неприпустимим. При цьому суд апеляційної інстанції для вмотивування своїх висновків використав загальні формулювання, які були використані судом першої інстанції при ухваленні вироку.
 
Наведене свідчить, на думку колегії, про те, що суд апеляційної інстанції підійшов до виготовлення ухвали без достатньої ретельності та ґрунтовності, без чіткого дотримання положень ст. 419 КПК України.
 
За таких обставин Суд уважає, що ухвала апеляційного суду стосовно ОСОБА_7 підлягає скасуванню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України, з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно врахувати викладене, ретельно перевірити усі доводи, наведені в апеляційній скарзі захисника, й ухвалити законне та обґрунтоване рішення, належним чином умотивувавши свої висновки. 
 
Водночас Суд зауважує про те, що викладені в заяві потерпілої ОСОБА_8 та її представника ОСОБА_11 про розгляд справи без їхньої участі вимоги про часткове скасування судових рішень стосовно ОСОБА_7 та ухвалення нового вироку із задоволенням в повному обсязі цивільного позову потерпілої не можуть бути предметом розгляду суду касаційної інстанції, оскільки потерпілою ОСОБА_8 та її представником - адвокатом ОСОБА_11 не подавалась касаційна скарга.
 
Керуючись статтями 441, 442 КПК України, Суд
 
постановив:
 
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.
 
Ухвалу Київського апеляційного суду від 08 червня 2022 року стосовно ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
 
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
С у д д і:

 
ОСОБА_1                              ОСОБА_2                              ОСОБА_3