Постанова 
Іменем України
 
22 лютого 2023 року
м. Київ
 
справа № 753/2748/20
провадження № 61-18711св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Фаловської І. М.,
суддів: Карпенко С. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Стрільчука В. А.,
 
учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 липня 2020 року у складі судді Заставенко М. О. та постанову Київського апеляційного суду від 25 листопада 2020 року у складі колегії суддів: Болотова Є. В., Лапчевської О. Ф., Музичко С. Г.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - КП «Київтеплоенерго») про визнання протиправним нарахування вартості централізованого опалення та зобов`язання вчинити дії.
Позов мотивував тим, що він є споживачем послуг центрального опалення, які надає КП «Київтеплоенерго». 
З жовтня 2018 року позивач встановив у квартирі лічильник квартирного обліку теплової енергії типу Ultraheat 2WR6 за № 69103509, який поставив на комерційний облік (що підтверджується актом прийняття на комерційний облік вузла обліку теплової енергії для потреб опалення окремого приміщення та опломбування). 
Надалі оплату послуг центрального опалення здійснював за лічильником.
Між тим, з жовтня 2019 року відповідач почав нараховувати вартість послуг з центрального опалення без врахування показників лічильника обліку, чим порушує права позивача.
Просив суд :
1.     визнати протиправними дії КП «Київтеплоенерго» щодо нарахування ОСОБА_1 вартості послуг з центрального опалення квартири АДРЕСА_1 без врахування показників лічильника теплової енергії № 69103509 починаючи з жовтня 2019 року;
2.     зобов`язати КП «Київтеплоенерго» здійснити перерахунок вартості послуг з центрального опалення квартири АДРЕСА_1 починаючи з жовтня 2019 року до дати набрання рішенням законної сили відповідно до показників лічильника теплової енергії № 69103509; 
3.     зобов`язати КП «Київтеплоенерго» здійснювати ОСОБА_1 нарахування вартості з центрального опалення квартири АДРЕСА_1 на підставі показників лічильника теплової енергії № 69103509.   
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішеннямвід 16 липня 2020 року Дарницький районний суд м. Києва у позові відмовив.
Рішення місцевий суд мотивував тим, що вузол обліку теплової енергії позивач встановив у недозволеному місці, що унеможливлює об`єктивне встановлення кількості спожитої теплової енергії, а тому позовні вимоги недоведені та необґрунтовані.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
Постановоювід 25 листопада 2020 року Київський апеляційний суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Постанову суд апеляційної інстанції мотивував тим, що згідно з робочим проектом обладнання квартирного вузла обліку теплової енергії, лічильник квартирного обліку теплової енергії типу Ultraheat за № 69103509, встановлений безпосередньо у квартирі ОСОБА_1 . 
Проте у квартирі відсутній єдиний тепловий ввід в квартиру, що унеможливлює встановлення розподільного обліку теплової енергії.
Зазначив, що у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 , облаштована система опалення, в якій відбувається підключення опалювальних пристроїв від подавальних стояків вертикального типу. 
Враховуючи нормативно визначені критерії, технічна можливість встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії при зазначеній схемі відсутня.
Дійшов висновку про можливість встановити у квартирі позивача приладів-розподілювачів, а не встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі, поданій у грудні 2020 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 просив, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Підставою для відкриття касаційного провадження ОСОБА_1 зазначив:
- відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування пунктів 3, 6 Порядку визначення технічної можливості встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії та економічної доцільності встановлення приладів - розподілювачів теплової енергії, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2018 року № 829 та пункту 10 Порядку оснащення окремих приміщень у будівлях вузлами розподільного обліку/приладами-розподілювачами теплової енергії та обладнання інженерних систем для забезпечення такого обліку, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 09 серпня 2018 року № 205 у подібних правовідносинах;
- застосування судом апеляційної інстанції норм права у подібних правовідносинах без врахування висновків щодо застосування пунктів 10, 15, 16, 29 та підпункту 4 пункту 32 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 та статті 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», викладених у постановах Верховного Суду: від 28 серпня 2019 року у справі № 522/13498/17, від 19 червня 2019 року у справі № 205/5348/16, від 26 грудня 2019 року у справі № 522/17085/15, від 15 липня 2019 року у справі № 235/499/17;
- суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
Касаційну скаргу мотивував тим, що лист КП «Київтеплоенерго» від 24 грудня 2019 року, не є належним доказом встановлення системи опалення цілого будинку.
Зазначив, що у справі є робочий проект обладнання квартирного вузла обліку теплової енергії, проект будівництва житлового будинку та лист Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» від 23 грудня 2019 року № 1605/9 на підтвердження того, що в будинку позивача система опалення будинку запроектована двотрубна, поквартирна з нижнім розведенням. Суд не має спеціальних знань для висновку про не можливість встановлення приладу обліку теплової енергії. 
Послався на те, що у справі є доказ взяття лічильника на комерційний облік та немає рішення про зняття лічильника з обліку.
Виходив з того, що виконавець і споживач не мають права відмовитися від врахування показань засобів обліку.
Вважає, що робочий проект, який погоджений і відповідачем, враховує всі необхідні моменти монтажу приладу обліку теплової енергії у квартирі позивача; враховує технічну можливість такого монтажу з врахуванням змішаної системи опалення багатоквартирного житлового будинку та враховує витрати на опалення МЗК, опалення стояків та неізольованих трубопроводів. 
На думку заявника, виконання монтажних робіт з обладнання квартири позивача лічильником обліку теплової енергії проведено відповідно до норм законодавства; облік теплової енергії у квартирі позивача розрахований у тому числі з врахуванням витрат на опалення місць загального користування, місць опалення стояків та неізольованих трубопроводів. 
Зазначив, що суди першої та апеляційної інстанцій вищевказаному належної правової оцінки не надали, що призвело до ухвалення неправильних рішень.
Наголосив, що відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Між тим, аргументуючи рішення, місцевий суд зазначив, що позивач не надав суду доказів дотримання Порядку прийняття приладу обліку на абонентський облік», затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку та житлово-комунального господарства України від 12 жовтня 2018 року № 270, Порядку визначення технічної можливості встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії та економічної доцільності встановлення приладів - розподілювачів теплової енергії», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2018 року № 829.
Послався на те, що вузол обліку теплової енергії позивач встановив у квартирі 01 жовтня 2018 року, тобто до прийняття зазначених нормативних актів.
Вважає, що всупереч позиції КП «Київтеплоенерго», у будинку встановлена двотрубна система опалення з однією зворотною трубою, і для цієї системи проект будівництва передбачає встановлення лічильників спожитого тепла. 
Керуючись пунктом 15.5 Порядку розроблення проектної документації на будівництво об`єктів затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 16 травня 2011 року № 45, проектна документація на об`єкти будівництва, побудовані повністю або частково відповідно до затвердженого проекту, не підлягає коригуванню у зв`язку з введенням нових нормативних актів, за винятком випадків, коли таке коригування зумовлено підвищенням у нових нормативних актах таких вимог безпеки: забезпечення механічного опору та стійкості (міцності), електро-, вибухо-, пожежобезпечності, енергоефективності об`єкта та вимог нормативів з питань створення умов для безперешкодного доступу для осіб з інвалідністю та інших маломобільних груп населення.
У лютому 2021 року до суду надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому КП «Київтеплоенерго» просило касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення без змін.
Заяви та клопотання
У грудні 2021 року до суду надійшло клопотання КП «Київтеплоенерго» про проведення судового засідання з викликом сторін.
За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Абзац другий частини першої даної статті визначає, що у разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.
Таким чином, питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішується Верховним Судом з огляду на встановлену необхідність таких пояснень.
Положення частин п`ятої та шостої статті 279 ЦПК України, якою врегульовано порядок розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження в суді першої інстанції, не застосовуються при касаційному розгляді, оскільки суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права та не вирішує питань доказування у справі і не встановлює обставин справи.
Оскільки суд касаційної інстанції не приймав рішення про виклик осіб, які беруть участь у справі, для надання пояснень у справі, і такої необхідності, Верховний Суд не вбачає, то підстави для розгляду справи за участю сторін відсутні.
У січні 2022 року до суду надійшло клопотання КП «Київтеплоенерго» про передачу справи на розгляд об`єднаної палати.
Клопотання КП «Київтеплоенерго» мотивувало тим, що з метою забезпечення «справедливого балансу» між інтересами співвласників, квартири яких обладнані вузлами розподільного обліку, і співвласники без таких вузлів та недопущення покладення на останніх непропорційного та надмірного тягаря з оплати вартості комунальної послуги за сусідами, та встановлення єдиної правозастосовчої практики, для забезпечення загальносуспільного інтересу та принципу справедливості, виникла необхідність відступити від висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 756/2361/20-ц.
Частиною другою статті 403 ЦПК України передбачено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.
Зазначене клопотання заявника підлягає залишенню без задоволення, оскільки Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду не вбачає підстав для відступлення від таких висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 756/2361/20-ц.
Клопотання про необхідність відступлення від висновку належним чином не обґрунтоване та зводиться по суті до незгоди із зазначеним правовим висновком.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суд встановив, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .
01 жовтня 2018 року ОСОБА_1 та суб`єкт підприємницької діяльності (далі - СПД) ОСОБА_2 підписали договір-акт виконаних робіт № П-3377 з влаштування вузла комерційного обліку теплової енергії за адресою: АДРЕСА_3 .
На підставі робочого проекту за результатами виконання робіт позивач встановив лічильник квартирного обліку теплової енергії типу Ultraheat за № 69103509.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Згідно з абзацом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржено з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Межі розгляду справи судом 
Підставою для відкриття касаційного провадження є:
пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме: неврахування судом апеляційної інстанції висновку щодо застосування пунктів 10, 15, 16, 29 та підпункту 4 пункту 32 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 та статті 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», викладених у постановах Верховного Суду: від 28 серпня 2019 року у справі № 522/13498/17, від 19 червня 2019 року у справі № 205/5348/16, від 26 грудня 2019 року у справі № 522/17085/15, від 15 липня 2019 року у справі № 235/499/17;
пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме: відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування пунктів 3, 6 Порядку визначення технічної можливості встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії та економічної доцільності встановлення приладів - розподілювачів теплової енергії, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2018 року № 829 та пункту 10 Порядку оснащення окремих приміщень у будівлях вузлами розподільного обліку/приладами-розподілювачами теплової енергії та обладнання інженерних систем для забезпечення такого обліку, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 09 серпня 2018 року № 205 у подібних правовідносинах;
пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме: суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини третьої статті 411 ЦПК України).
Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частин першої та другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Для цілей застосування приписів процесуальних законів щодо подібності правовідносин важливо встановити критерії її визначення.
Велика Палата Верхового Суду у постанові від 12 жовтня 2021 року у справі  № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20) звертає увагу на те, що у кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин.
Таку подібність суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи. Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини). 
Конкретизація полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.
Щодо відсутності висновку
Підставою касаційного оскарження ОСОБА_1 зазначив відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування пунктів 3, 6 Порядку № 829 та пункту 10 Порядку оснащення окремих приміщень у будівлях вузлами розподільного обліку/приладами-розподілювачами теплової енергії та обладнання інженерних систем для забезпечення такого обліку, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 09 серпня 2018 року № 205 (далі - Порядок № 205) у подібних правовідносинах.
У постанові Верховного Суду від 18 березня 2021 року у справі № 461/2321/20 (провадження № 61-16181св20) містяться наступні правові висновки.
Зі змісту підстави оскарження судових рішень у справі, передбаченої пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України вбачається, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню судами під час вирішення спору.
Таким чином, у разі подання касаційної скарги на підставі вказаної норми, крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи.
Відмовляючи у позову, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що згідно з робочим проектом обладнання квартирного вузла обліку теплової енергії, лічильник квартирного обліку теплової енергії типу Ultraheat за № 69103509, встановлений безпосередньо у квартирі позивача, однак у квартирі відсутній єдиний тепловий ввід в квартиру, що унеможливлює встановлення розподільного обліку теплової енергії. У житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 , функціонує система опалення, в якій відбувається підключення опалювальних пристроїв від подавальних стояків вертикального типу. Враховуючи нормативно визначені критерії, технічна можливість встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії при зазначеній схемі відсутня. Отже, у квартирі позивача можливим є встановлення приладів-розподілювачів, а не встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії.
Проте, у постанові Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 756/2361/20-ц (провадження № 61-10724св21), суд дійшов висновку про те, що КП «Київтеплоенерго», яке є виконавцем послуг з централізованого опалення квартири, всупереч положенням Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», а також Правил № 630, які були чинними на час встановлення позивачем лічильника теплової енергії, обмежило право позивача здійснювати оплату вартості фактично отриманої теплової енергії відповідно до даних встановленого індивідуального вузла розподільчого обліку теплової енергії у належній їй квартирі. 
Вказаний прилад встановлено та опломбовано спеціалізованою установою за рахунок власних коштів позивача, проте, незважаючи на наявність у її квартирі встановленого вузла розподільчого обліку теплової енергії, нарахування оплати за теплову енергію відповідач проводив на загальних підставах, без урахування його показників.
Відмовивши у прийнятті на абонентський облік вузла розподільчого обліку теплової енергії та, здійснюючи нарахування їй вартості послуги з централізованого опалення в опалювальний сезон 2019-2020 року без урахування показників лічильника теплової енергії, відповідач обмежив право позивача на раціональне споживання теплової енергії та оплату за фактично отриманні послуги з постачання теплової енергії.
Та обставина, що Постановою від 10 жовтня 2018 року № 829 Кабінет Міністрів України затвердив Порядок визначення технічної можливості встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії та економічної доцільності встановлення приладів - розподілювачів теплової енергії, не є підставою для неврахування відповідачем показників лічильника теплової енергії, встановленого у квартирі позивача, з огляду на таке.
Так, пункт 6 Порядку № 829 визначає, що технічна можливість встановлення вузлів розподільного обліку наявна за відповідності внутрішньобудинкової системи опалення всім таким критеріям: окреме відгалуження системи опалення для окремого приміщення, наявність якого встановлено під час візуального огляду та яке передбачене принциповою схемою внутрішньобудинкової системи опалення будівлі (за наявності); принциповою схемою внутрішньобудинкової системи опалення передбачено технічну можливість встановлення автоматичних регуляторів температури в приміщеннях для регулювання споживання теплової енергії в окремих приміщеннях будівлі, що не призведе до порушень гідравлічного режиму внутрішньобудинкової системи опалення будівлі; під час встановлення вузла розподільного обліку буде забезпечено дотримання вимог застосування засобу вимірювальної техніки та умов його належної експлуатації, що зазначені у технічній (супровідній) документації на цей засіб; можливість забезпечення вільного доступу для зняття показань приладу обліку, його обслуговування, заміни під час подальшої експлуатації.
Згідно із пунктом 3 Порядку № 829 розподільний облік споживання комунальної послуги з постачання теплової енергії в окремих приміщеннях будівлі, що приєднана до зовнішніх інженерних мереж і оснащена вузлами комерційного обліку теплової енергії, забезпечується шляхом встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії на вводі трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення в окреме приміщення будівлі або приладів - розподілювачів теплової енергії на опалювальних приладах.
Відповідно до вимог пункту 10 Порядку № 205, за наявності окремого відгалуження системи опалення у квартиру, інше житлове або нежитлове приміщення встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії для такої квартири (приміщення) є обов`язковим.
На час встановлення позивачем вузла розподільчого обліку теплової енергії ПАТ «Київенерго» (попередній виконавець послуг) здійснював розподіл обсягів комунальних послуг, а тому зміна законодавства, що регулює питання порядку встановлення та прийняття на облік вузла розподільчого обліку теплової енергії, не припинила можливість споживача теплової енергії, за наявності встановленого у передбаченому порядку (на момент встановлення) індивідуального приладу обліку тепла, оплачувати такі послуги за показниками відповідного лічильника. 
Зміна законодавцем технічних вимог щодо порядку встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії (квартирних лічильників) не є підставою для встановлення споживачем нового обладнання для обліку тепла, за умови, що такий споживач до прийняття нового Порядку № 829 вже встановив індивідуальний вузол розподільчого обліку теплової енергії. 
Закон України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» і Правила № 630 визначили право споживача на встановлення квартирних засобів обліку та взяття їх на абонентський облік, а також проведення оплати за спожиті послуги згідно з показниками індивідуальних приладів обліку.
Отже показники лічильників, встановлених та прийнятих на облік у встановленому законом порядку до прийняття Порядку № 829, повинні враховуватися виконавцем послуг, тобто у цьому випадку КП «Київтеплоенерго». 
Верховний Суд також звернув увагу на те, що Порядок № 829 не передбачає необхідність приведення раніше встановленого вузла обліку у відповідність до цього Порядку та не встановлює заборони щодо врахування показників за такими лічильниками, які надаються споживачами. 
Цей порядок не передбачає повторне прийняття на абонентський облік вузла розподільного обліку відповідно з новою процедурою, який раніше був прийнятий на абонентський облік, до набрання чинності Порядку № 829.
Верховний Суд погодився з висновками суду апеляційної інстанції про неправомірність дій відповідача щодо зняття з обліку встановленого в квартирі позивача приладу обліку теплової енергії та нарахування їй оплати за комунальну послугу з централізованого опалення в опалювальний сезон 2019-2020 року без урахування щомісячних показників лічильника.
За змістом частини третьої статті 400 ЦПК України, суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Наведене свідчить про те, що Верховний Суд, після відкриття касаційного провадження у справі, яка переглядається, у своїй постанові вже висловив висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, однак суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення всупереч такому висновку.
У справі, що переглядається, починаючи з 2000 року до 2018 рік споживчі послуги з центрального опалення позивачу надавало Публічне акціонерне товариство «Київенерго», а з 01 травня 2018 року виконавцем послуг з централізованого опалення квартири АДРЕСА_1 , є КП «Київтеплоенерго».
До жовтня 2018 року ОСОБА_1 сплачував кошти за центральне опалення відповідно до встановлених тарифів згідно з площею квартири.
01 жовтня 2018 року на підставі договору-акта виконаних робіт СПД ОСОБА_2 здійснив роботи з влаштування вузла комерційного обліку теплової енергії за адресою: АДРЕСА_3 , які були виконані на підставі робочого проекту обладнання квартирного вузла обліку теплової енергії, який належним чином погоджений у тому числі постачальником послуг з центрального опалення. 
За результатами виконання робіт позивачу встановили лічильник квартирного обліку теплової енергії типу Ultraheat за № 69103509 та у свідоцтві про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювання техніки № 24-1-ЗК/5672 зафіксували, що цей лічильник за № 69103509 відповідає вимогам ДСТУ ЕК 1434. Дане свідоцтво діє до 26 вересня 2022 року.
04 жовтня 2018 року постачальник послуг з центрального опалення вказаний лічильник квартирного обліку теплової енергії прийняв на комерційний облік, що підтверджується актом прийняття на комерційний облік вузла обліку теплової енергії для потреб опалення окремого приміщення та опломбовано наступними пломбами з шифром: накидні гайки витратоміра та термоперетворювач на подавальному трубопроводі № с40846813; термоперетворювач на зворотньому трубопроводі № с40846814.
У період з жовтня 2018 року до жовтня 2019 року відповідач надавав позивачу рахунки-повідомлення на сплату послуг за спожите центральне опалення згідно з показників лічильника за № 69103509 відповідно до кількості Гкал.
Правовідносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавцем) та фізичною особою (споживачем), яка отримує послуги з централізованого постачання гарячої води, урегульовано Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність», Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Законом України «Про теплопостачання».
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.
За пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.
Стаття 6 Закону України «Про теплопостачання» передбачає, що державна політика у сфері теплопостачання базується на принципах: зокрема, забезпечення захисту прав та інтересів споживачів; забезпечення впровадження засобів обліку і приладів регулювання споживання теплової енергії.
Частина перша статті 4 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» визначає, що оснащення окремих приміщень у будівлях вузлами розподільного обліку/приладами - розподілювачами теплової енергії та обладнанням інженерних систем для забезпечення такого обліку здійснюється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, та не потребує розроблення проектної документації, видачі технічних умов та інших вимог до встановлення вузла розподільного обліку, погодження з державними органами, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими особами, оператором зовнішніх інженерних мереж, виконавцем відповідної послуги.
Згідно із частиною сьомою статті 4 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», за наявності окремого відгалуження системи опалення у квартиру, інше житлове або нежитлове приміщення встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії для такої квартири (приміщення) є обов`язковим.
На підставі частини четвертої статті 6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», оператор зовнішніх інженерних мереж, виконавець комунальної послуги, інша особа, що здійснює розподіл обсягів комунальних послуг, зобов`язані приймати вузли обліку, встановлені відповідно до вимог цього Закону, на абонентський облік протягом 14 календарних днів, про що складається відповідний акт. 
Прийняття приладу обліку на абонентський облік здійснюється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.
До прийняття порядку, яким мала бути встановлена процедура взяття на абонентський облік, а також здійснений перегляд інших нормативно-правових актів протягом 6 місяців з дня опублікування Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» (02 серпня 2017 року), діяли Правила № 630.
Пункт 10 Правил № 630 передбачав, що справляння плати за нормативами споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п`ятим пункту 15 цих Правил. Виконавець і споживач не мали права відмовлятися від врахування показань засобів обліку.
Відповідно до пункту 29 Правил № 630 споживач має право: зокрема, на установлення квартирних засобів обліку та взяття їх на абонентський облік; на періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) квартирних засобів обліку.
Статтею 32 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. 
Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. 
За наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством.
Згідно із статтею 1 Закону України Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання»: вузол обліку - комплекс пристроїв (у тому числі засобів вимірювальної техніки, що відповідають вимогам технічних регламентів), допоміжного обладнання та матеріалів до них, призначений для вимірювання спожитої теплової енергії та води, а також технічної реєстрації результатів такого вимірювання, включаючи засоби дистанційної передачі результатів вимірювання (за наявності); вузол розподільного обліку - вузол обліку, що забезпечує індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлях, де налічуються два та більше споживачів.
Частина перша статті 4 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» визначає, що оснащення окремих приміщень у будівлях вузлами розподільного обліку/приладами - розподілювачами теплової енергії та обладнанням інженерних систем для забезпечення такого обліку здійснюється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, та не потребує розроблення проектної документації, видачі технічних умов та інших вимог до встановлення вузла розподільного обліку, погодження з державними органами, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими особами, оператором зовнішніх інженерних мереж, виконавцем відповідної послуги.
Відповідно до частини сьомої статті 4 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» вузли розподільного обліку теплової енергії у випадках, коли це технічно неможливо, не встановлюються.
У такому разі для визначення обсягу теплової енергії, спожитої на потреби опалення, на всіх опалювальних приладах (крім розташованих у приміщеннях (місцях) загального користування багатоквартирних будинків) особами, визначеними частинами другою і третьою цієї статті, повинні бути встановлені прилади - розподілювачі теплової енергії, крім випадків, коли це економічно недоцільно.
Модель приладу - розподілювача теплової енергії визначається власником (співвласниками) будівлі за погодженням з виконавцем комунальної послуги або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги.
Усі опалювальні прилади при застосуванні вузлів розподільного обліку теплової енергії або приладів - розподілювачів теплової енергії обладнуються автоматичними регуляторами температури повітря у приміщенні відповідно до будівельних норм.
Порядок визначення технічної можливості встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії та економічної доцільності встановлення приладів - розподілювачів теплової енергії затверджується Кабінетом Міністрів України. За наявності окремого відгалуження системи опалення у квартиру, інше житлове або нежитлове приміщення встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії для такої квартири (приміщення) є обов`язковим.
При цьому на час встановлення лічильника квартирного обліку теплової енергії діяв Порядок оснащення окремих приміщень у будівлях вузлами розподільного обліку/приладами-розподілювачами теплової енергії та обладнанням інженерних систем для забезпечення такого обліку, затверджений наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 09 серпня 2018 року № 205, який набрав чинності 18 вересня 2018 року.
Так, у пункті 10 цього Порядку визначено, що за наявності окремого відгалуження системи опалення у квартиру, інше житлове або нежитлове приміщення встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії для такої квартири (приміщення) є обов`язковим.
Вузол розподільного обліку теплової енергії встановлюється за межами приміщення у будівлі із забезпеченням доступу для зняття показань засобів вимірювальної техніки. При встановленні вузла розподільного обліку теплової енергії забезпечується захист від несанкціонованого втручання в його роботу.
Тобто, за наявності окремого відгалуження системи опалення у квартиру встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії є обов`язковим.
Проте цим порядком не заборонено встановлення вузла розподільного обліку теплової енергії і за межами приміщення за наявності відповідних умов.
Суди першої та апеляційної інстанції встановили, що влаштування вузла комерційного обліку теплової енергії виконане на підставі робочого проекту обладнання квартирного вузла обліку теплової енергії, погодженого КП «Київтеплоенерго» (а. с. 13-38).
Постачальник послуг з центрального опалення вказаний лічильник квартирного обліку теплової енергії прийняв на комерційний облік (а. с. 39).
Зауважень щодо встановлення вузла комерційного обліку теплової енергії та взяття на облік у відповідача не було.
Отже, враховуючи те, що КП «Київтеплоенерго», яке є виконавцем послуг з централізованого опалення квартири АДРЕСА_1 , всупереч положенням Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», а також Правил № 630, які були чинними на час встановленні позивачем лічильника теплової енергії, обмежило право ОСОБА_1 здійснювати оплату вартості фактично отриманої теплової енергії відповідно до даних встановленого індивідуального вузла розподільчого обліку теплової енергії у належній йому квартирі.
Незважаючи на наявність у квартирі встановленого вузла розподільчого обліку теплової енергії, нарахування оплати за теплову енергію відповідач проводив на загальних підставах, без урахування його показників, а тому Верховний Суд дійшов висновку про те, що дії КП «Київтеплоенерго» щодо нарахування ОСОБА_1 вартості послуг з центрального опалення квартири АДРЕСА_1 без врахування показників лічильника теплової енергії № 69103509 починаючи з жовтня 2019 року є протиправними.
Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Претензії постачальника щодо технічної можливості встановлення засобу обліку теплової енергії передбаченому Порядку № 829, який прийнято після встановлення вузла розподільного обліку теплової енергії та після прийняття його на комерційний облік лічильник теплової енергії позивача, а саме 12 та 10 жовтня 2018 року, прямо суперечить наведеній нормі Конституції України.
Здійснюючи нарахування позивачу вартості послуги з централізованого опалення в опалювальний сезон 2019-2020 року без урахування показників лічильника теплової енергії, відповідач обмежив право ОСОБА_1 на раціональне споживання теплової енергії та оплату за фактично отриманні послуги з постачання теплової енергії.
У квартирі позивача встановлено теплолічильник в складі: теплообчислювач, перетворювач витрати 15 в зворотному трубопроводі, підібрана пара термоперетворювачів опору Pt 500 № 17518 та у свідоцтві про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювання техніки № 24-1-ЗК/5672 визначено, що зазначений лічильник за № 69103509 відповідає вимогам ДСТУ ЕК 1434. Дане свідоцтво діє до 26 вересня 2022 року (а. с. 41).
Наведене дає підстави для висновку, що суди попередніх інстанцій не врахували, що зміна законодавства, яке регулює питання порядку встановлення та прийняття на облік вузла розподільчого обліку теплової енергії, не припиняє можливість споживача теплової енергії за наявності встановленого у передбаченому порядку (на момент встановлення) індивідуального приладу обліку тепла оплачувати такі послуги за показниками відповідного лічильника. 
Зміна законодавцем технічних вимог щодо порядку встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії (квартирних лічильників) не є підставою для встановлення споживачем нового обладнання для обліку тепла, за умови, що таким споживачем до прийняття нового Порядку № 829 вже встановлено індивідуальний вузол розподільчого обліку теплової енергії. 
На час виникнення спірних правовідносин щодо встановлення теплолічильника та його облікування Закон України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та Правила № 630 визначали право споживача на встановлення квартирних засобів обліку та взяття їх на абонентський облік, а також проведення оплати за спожиті послуги згідно з показниками індивідуальних приладів обліку.
Отже, показники лічильників, встановлених та прийнятих на облік у встановленому законом порядку до прийняття Порядку № 829 та № 270, повинні враховуватися виконавцем послуг, тобто у цьому випадку КП «Київтеплоенерго». 
Верховний Суд також звертає увагу на те, що Порядок № 829 не передбачає необхідність приведення раніше встановленого вузла обліку у відповідність до цього Порядку та не встановлює заборони щодо врахування показників за такими лічильниками, які надаються споживачами. 
Цей порядок не передбачає повторне прийняття на абонентський облік вузла розподільного обліку відповідно з новою процедурою, який раніше був прийнятий на абонентський облік, до набрання чинності Порядку № 829.
Щодо неврахування судом апеляційної інстанції висновку про застосуваннянорми права у подібних правовідносинах
Так, у постановах Верховного Суду від 28 серпня 2019 року у справі № 522/13498/17 (провадження № 61-39108св18), від 15 липня 2019 року у справі № 235/499/17 (провадження № 61-32739св18), від 26 грудня 2019 року у справі № 522/17085/15 (провадження № 61-26756св18), на які послався заявник, як на приклад неоднакового застосування норми права, висловлено висновок про те, що згідно з пунктом 10 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила № 630) справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п`ятим пункту 15 цих Правил. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку.
Відповідно до пункту 15 Правил № 630 засоби обліку води і теплової енергії, встановлені у квартирі (будинку садибного типу) та на вході у багатоквартирний будинок, підлягають періодичній повірці. Періодична повірка засобів обліку води і теплової енергії проводиться у строк, що не перевищує одного місяця. 
За цей час споживач оплачує відповідні послуги у такому порядку: з централізованого постачання холодної та гарячої води - згідно із середньомісячними показаннями засобів обліку за попередні три місяці; з централізованого опалення - згідно із середньомісячними показаннями засобів обліку за попередній опалювальний період. У разі несправності засобів обліку води і теплової енергії, що не підлягає усуненню, плата за послуги з моменту її виявлення вноситься згідно з нормативами (нормами) споживання.
Так, пунктом 29 Правил № 630 встановлював ряд прав та обов`язків споживача послуг, серед яких відсутній обов`язок стосовно надання інформації щодо зміни складу зареєстрованих осіб в квартирі у випадку наявності засобів обліку, а також визначено як право, а не обов`язок, на періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) квартирних засобів обліку.
Разом з тим, підпункт 4 пункту 32 Правил № 630 встановив обов`язок виконавця послуг контролювати установлені міжповіркові інтервали, проводити періодичну повірку квартирних засобів обліку, їх обслуговування та ремонт, у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж.
За частиною четвертою статті 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну енергію і газ), що є власністю фізичних осіб, спільною власністю співвласників багатоквартирного будинку, здійснюються за рахунок суб`єктів господарювання, що надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання, якщо інше не встановлено договором, укладеним відповідно до законів, що регулюють відносини у сферах електроенергетики та газопостачання.
Відповідальність за своєчасність проведення періодичної повірки, обслуговування та ремонту (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті електричну і теплову енергію, газ і воду), що є власністю фізичних осіб, покладається на суб`єктів господарювання, що надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання.
Законодавчо встановлено обов`язок виконавця послуг здійснювати контроль міжповіркових інтервалів та проводити періодичну повірку квартирних засобів обліку, а також здійснювати нарахування плати за надані послуги саме на підставі показань квартирних засобів обліку, за їх наявності. Позивач як споживач послуг не може нести відповідальність у вигляді надмірної сплати за комунальні послуги у зв`язку з наявністю порушень зі сторони виконавця послуг.
Також, у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 205/5348/16 (провадження № 61-22911св18), Верховний Суд зазначив, що стаття 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлює, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що за наявності у будинку садибного типу засобу обліку холодної води оплата за надані послуги здійснюється згідно з показаннями такого засобу, за винятком випадку виявлення його несправності, що не підлягає усуненню.
Не проведення виконавцем періодичної повірки засобу обліку води не є підставою для неврахування його показників, так як забезпечення проведення повірки є обов`язком виконавця послуг і невиконання ним такого обов`язку не повинно мати негативних наслідків для споживача.
Однак, на відміну від справ, на які послався заявник, як на приклад неоднакового застосування норм права, у справі, що переглядається, виникли правовідносини щодо технічної можливості встановлення лічильника квартирного обліку теплової енергії у квартирі позивача, правомірності дій КП «Київтеплоенерго» щодо нарахування ОСОБА_1 вартості послуг з центрального опалення квартири без врахування показників лічильника теплової енергії, який було взято на облік та знято з обліку у зв`язку з прийняттям Порядку прийняття приладу обліку на абонентський облік», затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку та житлово-комунального господарства України від 12 жовтня 2018 року № 270 (далі - Порядок № 270), Порядку визначення технічної можливості встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії та економічної доцільності встановлення приладів - розподілювачів теплової енергії», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2018 року № 829 (далі - Порядок № 829).
Таким чином, наведене свідчить про відмінність встановлених обставин справи та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм.
Отже, доводи заявника, що стали підставою для відкриття касаційної провадження щодо не врахування висновку про застосування пунктів 10, 15, 16, 29 та підпункту 4 пункту 32 Правил № 630 та статті 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», не підтвердилися, оскільки у справі, що переглядається, суд апеляційної інстанції встановив обставини відмінні, від тих, які встановлені у справах викладених у постановах Верховного Суду у справах № 522/13498/17, 205/5348/16, 522/17085/15, 235/499/17 на які послався заявник, як приклад неоднакового застосування.
Саме по собі посилання на неоднакове застосування норм права у різних справах хоч і у подібних правовідносинах, але з різними встановленими обставинами, не має правового значення для справи, яка є предметом перегляду, та не свідчить про різне застосування чи тлумачення норм матеріального права.
Щодо недопустимих доказів
Не знайшла свого підтвердження підстава для відкриття касаційного провадження щодо встановлення судом обставин, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів, а саме листа КП «Київтеплоенерго» від 24 грудня 2019 року.
Згідно зі статтею 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. 
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Розуміння допустимості доказів досягається крізь призму прав, що охороняються законом: допустимим є доказ, отриманий без порушення закону. Недопустимими, відповідно, є докази, отримані з порушенням закону. Недопустимими також є докази, одержані з неправдивих показань свідка, завідомо неправдивого висновку експерта, фальшивих документів або речових доказів, тобто з порушенням процесуального порядку формування засобів доказування. Допустимість доказів характеризується органічним зв`язком процесуальної форми засобів доказування та законністю отримання інформації про той чи інший факт, який має значення для справи. Тому одержання доказів з дотриманням порядку, встановленого законом, слід розуміти як відсутність при одержанні доказів порушення норм матеріального права та норм процесуального права, як одночасне дотримання передбачених законом особистих немайнових і майнових прав та процесуальної форми.
Встановити недопустимість конкретного доказу суд може лише після того, як дослідить його в судовому засіданні. 
Недопустимість доказу не є очевидною. Сторони вправі висловлювати суду свої міркування щодо допустимості чи недопустимості конкретного доказу. 
Якщо суд дійде висновку, що доказ є недопустимим, він не бере цей доказ до уваги, тобто не може обґрунтовувати ним своє рішення. Разом з тим суд повинен у мотивувальній частині рішення зазначити, чому саме він цей доказ відхиляє.
У справі, що переглядається, саме позивач додав до позовної заяви письмовий доказ - лист КП «Київтеплоенерго» від 24 грудня 2019 року.
Щодо заборони суперечливої поведінки
Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, неприпустимість зловживання процесуальними правами (пункт 11 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків (пункт 5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України).
Частина перша статті 44 ЦПК України визначає, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Доктрина заборони суперечливої поведінки ґрунтується ще на римській максимі «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці), яка базується на принципі добросовісності.
Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.
Робочий проект обладнання квартирного вузла обліку теплової енергії попередньо погодили як структурний підрозділ «Київські теплові мережі» КП «Київтеплоенерго», так і Департамент з технічного забезпечення обліку СП «Енергозбут» КП «Київтеплоенерго», про що свідчать відповідні печатки (а. с.13).
Спірний вузол комерційного обліку теплової енергії відповідач взяв на комерційний облік у КП «Київтеплоенерго».
Протягом року будь-яких зауважень та претензій відповідача з приводу оплати за теплову енергію з урахуванням його показників або доступу до вузла комерційного обліку теплової енергії не надходило.
У клопотанні про передачу справи на розгляд об`єднаної палати сам відповідач зазначив, що будь яка економічна шкода його інтересам відсутня, оскільки обсяг наданих ним послуг визначається загальнобудинковим вузлом комерційного обліку та перерозподіляється по усім споживачам будинку із врахуванням із врахуванням квартирних приладів обліку.
Отже, дії КП «Київтеплоенерго», пов`язані із нарахуванням з жовтня 2019 року вартості послуг з центрального опалення без урахування показників лічильника не відповідають його попереднім заявам і діям, за умови, що ОСОБА_1 розумно покладався на них.
Таки дії відповідача також не узгоджуються із визначеними пунктом 6 статті 3 ЦК України засадами розумності, добросовісності, справедливості.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.
Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, однак судами неправильно застосовано норми матеріального права, судові рішення судів першої та апеляційної інстанції підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпунктів «б» та «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Частиною шостою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно з частиною третьою статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.
Враховуючи те, що позивача звільнено від сплати судових витрат, з відповідача на користь держави підлягають стягнення судові витрати у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції (2 522,40 грн) та апеляційної інстанції (3 783,60 грн), а також у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції (5 044,80 грн) у розмірі 11 350,80 грн.
Керуючись статтями 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 липня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 листопада 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов задовольнити.
Визнати дії Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» щодо нарахування ОСОБА_1 вартості послуг з центрального опалення квартири АДРЕСА_1 без врахування показників лічильника теплової енергії № 69103509, починаючи з жовтня 2019 року, протиправними.
Зобов`язати Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» здійснити перерахунок вартості послуг з центрального опалення квартири АДРЕСА_1 , починаючи з жовтня 2019 року, відповідно до показників лічильника теплової енергії № 69103509.
Зобов`язати Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» здійснювати ОСОБА_1 нарахування вартості з центрального опалення квартири АДРЕСА_1 на підставі показників лічильника теплової енергії № 69103509.
Стягнути з Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на користь держави 11 350,80 грн судових витрат.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий | І. М. Фаловська
Судді: | С. О. Карпенко      С. Ю. Мартєв     В. В. Сердюк     В. А. Стрільчук