ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/22241/21                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Балась Т.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  22 березня 2023 року                                                                                     м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: судді-доповідача: Беспалова О. О., суддів: Парінова А. Б., Ключковича В. Ю., розглянувши у порядку письмового провадження у місті апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 жовтня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність Відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, щодо невиплати Позивачу ОСОБА_1 суми заборгованості з пенсійних виплат за період з 07.06.2019 по 30.04.2021 у розмірі 46848,78 грн;
- стягнути з відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, на користь позивача ОСОБА_1 суму заборгованості з пенсійних виплат за період з 07.06.2019 по 30.04.2021 у розмірі 46848,78 грн;
- звернути до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з відповідача, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, на користь Позивача ОСОБА_1 заборгованості з пенсії у межах суми стягнення за один місяць;
- зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення відповідно до статті 382 КАС України. 
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 жовтня 2022 року позов задоволено.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну, в якій апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позов залишити без задоволення.
Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.
До Шостого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив.
У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила таке. 
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві.
Відповідно до довідки Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 28.10.2014 № 3004-930, позивач є внутрішньо-переміщеною особою.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.12.2020 у справі № 640/25717/19 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за заявою ОСОБА_1 від 07.06.2019 та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати позивачу до пільгового стажу періоди роботи на Шахті ім. ХХІІ з`їзду КПРС "Стахановське виробниче об`єднання по видобутку вугілля" з повним робочим днем у шахті: з 12.10.1987 по 15.10.1991 гірничим майстром підземним, з 24.12.1991 по 19.10.1993 гірничим майстром підземним, з 20.10.1993 по 21.10.1995 гірником підземним та у ТОВ "Інтер-Інвест вугілля" з 11.02.2009 по 30.06.2014 гірником підземним 3 розряду з повним робочим днем під землею, що надають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно зі Списком №1. Крім того, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах на підставі заяви від 07.06.2019 за Списком №1.
Вказане судове рішення набрало законної сили 19.03.2021.
За зверненням позивача, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві листом від 01.07.2021 № 17140-16543/К-02/2600/21 повідомило про те, що в травні 2021 року на виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.12.2020 та Шостого апеляційного адміністративного суду міста Києва від 19.03.2021 по справі № 640/25717/19 Головним управлінням в межах резолютивної частини призначено ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах на підставі заяви від 07.06.2019 за списком 1, зараховано до пільгового стажу періоди роботи з 12.10.1987 по 15.10.1991, з 24.12.1991 по 19.10.1993, з 20.10.1993 по 21.10.1995, з 11.02.2009 по 30.06.2014. Доплату за період з 07.06.2019 по 30.04.2021 в сумі 46  848,78 грн нараховано. 
Крім того, відповідачем повідомлено, що відповідно до абзацу 20 пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» суми пенсій, які не виплачені за період до місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. 30.08.2019 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 788 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України». Однак зазначеною постановою не прийнято окремого порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.
Враховуючи викладене, кошти за період з 07.06.2019 по 30.04.2021 в сумі 46848,78 грн. обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та будуть виплачуватися на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України, який наразі не прийнятий.
Не погоджуючись із діями відповідача що невиплати суми заборгованості з пенсійних виплат за період з 07.06.2019 по 30.04.2021 у розмірі 46 848,78 грн, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.
Відповідно до частини третьої статті 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі-Закон №1058, в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних відносин) виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Статтею 5 Закону №1058 визначено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.
Згідно з частиною першою статті 47 Закону №1058 пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується апелянтом, пенсію за віком на пільгових умовах позивачу призначено вперше з 07.06.2019 на підставі рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.12.2020 у справі № 640/25717/19. На виконання вказаного рішення суду відповідачем нараховано пенсійні виплати за період з 07.06.2019 по 30.04.2021 у розмірі 46 848,78 грн, однак виплачені не були. 
Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві за результатом розгляду звернення позивача листом від 01.07.2021 № 17140-16543/К-02/2600/21 відмовило позивачу у виплаті вищевказаних коштів, нарахованих за період з 07.06.2019 по 30.04.2021 у розмірі 46 848,78 грн., посилаючись на те, що вказана сума пенсії буде виплачена йому на умовах окремого порядку відповідно до абз.20 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 №637.
Так, абзацом 20 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 №637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" (в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних відносин) встановлено, що суми пенсій, які не виплачено за період до місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.
Такі доводи органу пенсійного фонду є помилковими, оскільки, як вірно зауважено судом першої інстанції, положення постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 №637 не регулюють спірні правовідносини.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач просив відповідача виплатити заборгованість з пенсії, яка утворилась з дати її призначення (07.06.2019) до моменту початку здійснення фактичної виплати, на підставі рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.12.2020 у справі № 640/25717/19 по 30.04.2021.
Пенсія за цим рішенням призначена позивачеві не як внутрішньо переміщеній особі, а на підставі загального пенсійного законодавства (пенсія на пільгових умовах).
Крім того, абзац 20 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 №637, на який посилається апелянт, стосується виплати заборгованості з пенсії, виплату якої було припинено (призупинено), про що свідчить використаний іменник «відновлення».
Натомість у даній справі має місце невиплата відповідачем пенсії з моменту її призначення на підставі рішення суду (призначення вперше) до моменту першої фактичної виплати. Отже, спірні правовідносини виникли у зв`язку з невиплатою відповідачем заборгованості з пенсії, призначеної за судовим рішенням та не пов`язані з припиненням (призупиненням) виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам.
Приписами частини першої статті 47 Закону №1058 встановлено, що пенсія має виплачуватися у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, що свідчить про те, що нараховані позивачеві з 07.06.2019 суми пенсії мають бути обов`язково виплачені.
Водночас, з матеріалів справи вбачається, що відповідач безпідставно відмовився від здійснення такої виплати, посилаючись при цьому на норми законодавства, які не підлягають застосуванню у спірних правовідносинах.
З огляду на викладені обставини, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем протиправно не вчинено відповідних дій, спрямованих на виплату ОСОБА_1 пенсії за період з 07.06.2019 по 30.04.2021 у розмірі 46848,78 грн.
Відтак, позовні вимоги як у частині визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо невиплати позивачу ОСОБА_1 суми заборгованості з пенсійних виплат за період з 07.06.2019 по 30.04.2021 у розмірі 46848,78 грн так і у частині стягнення нарахованої, але не виплаченої пенсії на користь позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують позицію суду першої інстанції та відхиляються колегією суддів за необґрунтованістю.
При цьому, колегія суддів критично оцінює доводи апелянта, що даний спір не повинен вирішуватись як окремий позов, а позивачу було слід звернутись до суду із відповідною заявою в рамках справи 640/25717/19.
Суд вважає за необхідне акцентувати увагу апелянта та ній обставині,3 що предметом розгляду у вказаній адміністративній справі було саме питання наявності у позивача права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах на підставі заяви від 07.06.2019 за списком 1, в той час як нарахування належної до виплати суми відповідачем здійснено Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві вже після виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва в адміністративні справі № 640/25717/19. 
Також безпідставними є посилання апелянта на порушення позивачем строку звернення до суду з даним позовом. 
Відповідно до частин першої-третьої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, права позивача порушено рішенням відповідача саме про відмову у виплаті заборгованості з пенсійних виплат, оформленим листом від 01.07.2021 № 17140-16543/К-02/2600/21, а з позовом до суду звернувся у серпні 2021 року, тобто, із дотриманням строк звернення до суду.
Згідно  з ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
У відповідності до ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
          
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 жовтня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії залишити без задоволення. 
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 жовтня 2022 року залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач                                                                                                   	                   О. О. Беспалов	
Суддя 	                        В. Ю. Ключкович	
Суддя	               А. Б. Парінов	

(Повний текст постанови складено 22.03.23)