ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

29 березня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 932/4575/20(2-а/932/673/20)	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Сафронової С.В. (доповідач),
                               суддів:  Мельника В.В., Чепурнова Д.В.,     
  
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.10.2022 року в адміністративній справі №932/4575/20(2-а/932/673/20) за позовом  ОСОБА_1 до Інспектора з питать контролю за паркуванням Дніпровської Величка Володимира Олександровича треті особи: Інспекція з контролю за паркуванням Дніпровської міської ради, Дніпровська міська рада про скасування рішення, дій чи бездіяльності суб`єкту владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності,- 

                                                           ВСТАНОВИВ:

          У квітні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Величко Володимира Олександровича, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору – Інспекція з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради, Дніпровська міська рада, про скасування постанови серії ІД № 00122250 від 14.04.2020 про накладення адміністративного стягнення у розмірі 510 гривень, по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за ст. 122-3 КУпАП.
          Позов мотивований тим, що 14.04.2020 інспектором з паркування інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Величко Володимиром Олександровичем в режимі фото/відеозйомки відносно ОСОБА_1 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ІД, якою останнього притягнуто до відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у розмірі 510, 00 грн. за порушення вимоги п.п. «е» пункту 15.9 Правил дорожнього руху.
          Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.10.2022 року позовні вимоги задоволено. Постанову серії ІД № 00122250 від 14.04.2020 про накладення адміністративного стягнення у розмірі 510 гривень, 00 коп. за ч. 3 ст. 122 КУпАП – скасовано. Провадження по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за ч. 3 ст. 122 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , закрито.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Інспекція з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ухвалення рішення з невідповідністю висновків суду обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Справа судом апеляційної інстанці розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 1 ч. 1      ст. 311 КАС України у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.
Відповідно до   статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України      справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
          Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що 14.04.2020 інспектором з паркування інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Величко Володимиром Олександровичем відносно ОСОБА_1 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серія ІД № 00122250, якою притягнуто останнього до адміністративної відповідальності за ст. 122-3 КУпАП за порушення вимог п.п. «е» пункту 15.9 Правил дорожнього руху, що виразилось у зупинці ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає — ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків. До матеріалів справи про адміністративне правопорушення додані фотоматеріали фіксації правопорушення. Відповідно до вказаної постанови на позивача накладено штраф у розмірі 510, 00 грн.
          Позивач категорично не погоджується із вказаною постановою, вважаючи її безпідставною та протиправною.
          Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.
          Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
          Положеннями частини першої статті 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.
          Згідно статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
          Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
          Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення. Під складом адміністративного правопорушення розуміється встановлена в адміністративно правових нормах відповідною статтею Особливої частини КУпАП сукупність ознак, які визначають громадську небезпечність, винність, протиправність вчинку, що призводить до застосування адміністративно правових санкцій. До складу правопорушення входять: об`єкт правопорушення; об`єктивна сторона правопорушення; суб`єкт правопорушення; суб`єктивна сторона правопорушення. Відсутність хоча б одного з елементів складу виключає правову відповідальність.
          Відповідно до статті 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акту, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
          Як зазначено у спірній постанові та апеляційній скарзі, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п «е» п.15.9 ПДР.
          Відповідно до підпункту «е» пункту 15.9 Правил дорожнього руху, водіям забороняється зупинка ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає — ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків.
           З наявних фотоматеріалів правопорушення убачається, що на місці зупинки немає видимих дорожніх знаків, які б вказували, що на вул. Шмідта, в районі буд. № 2 у м. Дніпро розташована зупинка трамваю, тролейбусу чи маршрутного таксі. Дорожня розмітка також відсутня.
          Відповідно до п. 4.3 ГБН В.2.3-218-550:2010 основними елементами зупинок є: зупинковий майданчик, який влаштовують на дорогах і на ділянках доріг у населеному пункті або зупинковий напівмайданчик, який допускається застосовувати за певних умов тільки в населеному пункті; посадковий майданчик; павільйон, відповідні дорожні знаки, огородження та розмітка.
          Відповідно до розділу 33 ПДР України «Дорожні знаки»: 5.41.1 «Пункт зупинки автобуса». Знак позначає початок посадкового майданчика автобуса. За межами населених пунктів знак може бути встановлений на павільйоні з боку прибуття маршрутних транспортних засобів.
           5.41.2 «Кінець пункту зупинки автобуса». Знак може встановлюватися в кінці посадкового майданчика пункту зупинки автобуса.
          Зі змісту вказаних норм вбачається, що відповідні дорожні знаки є елементами саме зупинки маршрутного транспорту, як і посадковий майданчик.
          За структурою викладеної у пункті 15.9 «е» ПДР України норми об`єктивна сторона порушення полягає в зупинці транспортного засобу ближче 30 м саме від посадкових майданчиків, а не зупинки маршрутного транспорту. Водночас, лише коли посадковий майданчик, як елемент зупинки, відсутній, то вказана відстань вимірюється від дорожнього знака зупинки.
          Так, належним доказом даного правопорушення, виходячи з його природи, є замір відстані на місці вчинення правопорушення під час його вчинення, що й підтверджувало б факт зупинки транспортного засобу ближче 30 метрів від від посадкових майданчиків, а не зупинки маршрутного транспорту або коли посадковий майданчик, як елемент зупинки, відсутній, то вказана відстань вимірюється від дорожнього знака зупинки. Разом з тим, з фотофіксації наданої відповідачем встановити яка позначка показана на вимірювальній стрічці не можливо.
          Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 08.02.2018 р. у справі 760/3696/16-а, від 18.07.2019 р. у справі 216/5226/16-а.
          За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права; доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а      тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
          В силу ч. 3 ст. 272 КАС України справи, визначені статтею 286 КАС не підлягають оскарженню в касаційному порядку.
          На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 272, 286, 311, 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 327, 328 КАС України

                                                        ПОСТАНОВИВ:

          Апеляційну скаргу Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.10.2022 року в адміністративній справі №932/4575/20(2-а/932/673/20) -залишити без задоволення.
          Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.10.2022 року в адміністративній справі №932/4575/20(2-а/932/673/20)-  залишити без змін.
          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.
   
Головуючий - суддя                                                                      С.В. Сафронова 

                               суддя                                                                      В.В. Мельник 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов