ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2511/23 Справа № 185/9701/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Гаврилов В.А. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       28 лютого 2023 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Гапонова А.В.
суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у м. Дніпро цивільну справу позовом керівника Павлоградської окружної прокуратури в інтересах Держави в особі Верьківської міської ради Павлоградськогорайону Дніпропетровської області до Головного управління Дерджгеокадастру у Дніпропетровській області, товариства з обмеженою відповідальністю «Сегеста», ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу, визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування земельної ділянки, 
-за апеляційною скаргою заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури
на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2022 року, -

В С Т А Н О В И В:
ІСТОРІЯ СПРАВИ 
15.11.2021 року до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов позов керівника Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області, в якому ставилось питання про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 25.02.2020 №4-2556/15-20СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність», для ведення особистого селянського господарства, ОСОБА_2 , визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки (кадастровий номер 1223582800:01:003:0797) від 07.04.2020, площею 2 га, що розташована на території Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, як такого, що порушує публічний порядок, з одночасним припиненням речових прав товариства з обмеженою відповідальністю «Сегеста» на вказану земельну ділянку, витребувати від товариства з обмеженою відповідальністю «Сегеста» земельну ділянку (кадастровий номер 1223582800:01:003:0797) площею 2 га, що розташована на території Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області.

       КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ 
       Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2022 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. 
                       
       КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
27.12.2022 року від заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури надійшла апеляційна скарга, в якій ставиться питання про скасування рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2022 року й винесення нового рішення про задоволення позовних вимог. 
       В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги зазначено, що нормами матеріального права унеможливлена передача Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області спірної земельної ділянки у приватну власність. Прокурор вважає, що спірна земельна ділянка перебувала у комунальній власності. 
       Суд безпідставно послався на рішення Окружного адміністративного суду, оскільки в ньому річ про іншу земельну ділянку.
       Відповідач ОСОБА_1 не вирисовувала цю земельну ділянку за цільовим призначення, а продала її іншій особі.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Від представника ТОВ «Сегеста» в порядку ст.360 ЦПК України надійшов відзив на апеляційну скаргу та доповнення до нього, в якому ставиться питання про відмову у задоволенні апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін. 
Від представника Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому с посилання на норми законодавства ставиться питання про відмову у задоволенні апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін. 

       ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України  апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Зважаючи на те, що дана справа є малозначною,  ціна позову  складає менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.
Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

       Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи:

Земельна ділянка площею 85,2359 га, 1223582800:01:003:0740, розташована на території Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області.
Вказана ділянка перебувала у власності держави та у розпорядженні Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області.
Також ділянка перебувала у постійному користуванні ТОВ «Сільськогосподарське товариство з забезпечення інвалідів «Спокій Мадава».
21.12.2018 наказом Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від № 4-5230/15-18-СГ вказану ділянку передано Вербківській сільській об`єднаній територіальній громаді (Вербківська сільська рада) Павлоградського району у комунальну власність. /т.1 а.с.32/ 
Про передачу земельної ділянки 21.12.2018 року було складено акт приймання передачі./т.1 а.с 33/
Вербківською сільською радою не приймались рішення щодо прийняття спірної земельної ділянки у комунальну власність Вербківської об`єднаної територіальної громади Павлоградського району Дніпропетровської області, відповідно і заяв направлених на внесення змін до Державного земельного кадастру України Вербківською сільською радою направлено не було.
Суду не було надано доказів про прийняття на баланс сільської ради спірної ділянки.
Статтею 117 ЗК України передбачено, що на підставі рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність складається акт приймання-передачі такої земельної ділянки.
Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Статтею 126 ЗК України передбачено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Статтею 1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що державній реєстрації прав підлягає право власності.
Викладене приводить суд до висновку про те, що право власності на спірну земельну ділянку Вербківська сільська рада не набула. 
29.08.2019 року Вербківською сільською радою було прийнято рішення №590-38/VII «Про клопотання щодо виключення земель сільськогосподарського призначення державної форми власності з Акту приймання-передачі від 21.12.2018 рок». 
03.10.2019 наказом Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від №4-2428/15-19-СГ «Про внесення змін до наказу Головного управління від 21.12.2018 № 4-5230/15-18-СГ» внесено зміни до п. 1 наказу Головного управління від 21.12.2018 № 4-5230/15-18-СГ в частині загальної площі, а саме: замінено «7805,5902 га» на «7523,7159 га».
Виключено з додатку до акту від 21.12.2018, затвердженого наказом Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 21.12.2018 №4-5230/15-18-СГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» земельні ділянки з кадастровими номерами, в тому числі і земельну ділянку з кадастровим номером 1223582800:01:003:0740.

Таким чином, судом першої інстанції було встановлено, що після цього наказу спірна земельна ділянка була повернута до державної власності (тобто вона з неї й не вибувала), у розпорядження Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області.

Відповідним доводам прокурора, щодо переходу права власності з права власності держави на право власності територіальної громади на земельну ділянку судом першої інстанції надано належну оцінку та відповідь.

Посилання прокурора на те, земельна ділянка перебувала у постійному користуванні ТОВ «Сільськогосподарське товариство з забезпечення інвалідів «Спокій Мадава», що обумовлює незаконність її передачі ОСОБА_1 суд до уваги не приймає оскільки товариство до передачі ділянки надало згоду на її відчуження чим відмовилась від неї. /т.1 а.с.97/
Вказане свідчить про те, що будь які права товариства щодо земельної ділянки порушенні не були. 
ОСОБА_1 зверталась до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області для отримання земельної ділянки .
Наказом Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 19.08.2016 №4-4632/15-16-СГ ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність в порядку безоплатної передачі для ведення особистого селянського господарства площею 2 га на території Вербківської сільської об`єднаної територіальної громади Павлоградського району.
25.05.2017 ОСОБА_1 розроблену документацію із землеустрою подано для затвердження до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області.
Листом від 29.06.2017 ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області повідомлено ОСОБА_1 про невідповідність поданого проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.
Не погодившись із вказаною відмовою ОСОБА_1 оскаржила її у судовому порядку.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.06.2019 у справі № 160/3584/19 задоволено позовну заяву ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_9 до ГУ Держгеокадастру, визнано протиправною бездіяльність ГУ Держгеокадастру, яка полягає в невиданні наказів про затвердження проектів землеустрою. Зобов`язано ГУ Держгеокадастру видати накази про затвердження проектів землеустрою ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_9 щодо відведення земельних ділянок, які розташовані на території Вербківської сільської ради, Павлоградського району, Дніпропетровської області.
У резолютивній частині вказаного рішення відсутні посилання на те, яку саме земельну ділянку слід відвести ОСОБА_1 .
Наказом Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 25.02.2020 №4-2556/15-20-СГ затверджено проект землеустрою від 2019 року щодо відведення у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером 1223582800:01:003:0797 для ведення особистого селянського господарства.
В наказі є посилання на рішення адміністративного суду за позовом ОСОБА_1 , в якому є посилання на іншу земельну ділянку.

Земельна ділянка знаходилась у власності держави, так як судом встановлений факт того, що сільська рада прийняла рішення про повернення ділянки у власність держави і її було вилучено з акту прийому – передачі земельних ділянок від держави до сільської ради.
Викладене свідчить про відсутність підстав для визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 25.02.2020 №4-2556/15-20-СГ.
Державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку проведено 20.03.2020.
На підставі договору купівлі-продажу від 07.04.2020 право власності на земельну ділянку (кадастровий номер 1223582800:01:003:0797), площею 2 га, що розташована на території Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, зареєстровано за товариством з обмеженою відповідальністю «Сегеста» (код ЄДРПОУ 43393235).
Оспорюючи вказаний договір прокурор посилається на те, що ОСОБА_1 не стала використовувати земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства. 
За час, протягом якого земельна ділянка перебувала у власності ОСОБА_1 , використовувати земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства не можливо.

Встановивши вказані обставини, надавши доводам позивача відповідну оцінку суд першої інстанції прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується й колегія суддів апеляційного суду з огляду на таке.

Судом першої інстанції зроблені вірні висновки про відсутність правових підстав, в розумінні ст.ст.387,388 ЦК України, для витребування спірної земельної ділянки на користь держави, з чим повністю погоджується і колегія суддів.
Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном, зокрема, й позбавлення її права власності на майно шляхом його витребування на користь держави загалом є предметом регулювання ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що ратифікований Законом України N 475/97-ВР від 17 липня 1997 р. 
Верховний суд України неодноразово вказував, що, розглядаючи спори про витребування майна з чужого незаконного володіння, судам слід встановити дійсного власника майна, для чого необхідно дослідити всі докази, якими сторони обґрунтовують свої вимоги і заперечення, з урахуванням рівності прав сторін щодо надання доказів та їх дослідження.
Зокрема зазначена позиція викладена в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", Постанові судової палати в цивільних справах Верховного суду України у справі № 6-2776цс-16, у справі № 3-1058гс16 від 23.11.16, у справі № 6-2069цс16 від 30.11.16, у справі № 6-2233цс16 від 21.12.16.
Стала практика ЄСПЛ (рішення ЄСПЛ у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року,"Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21 лютого 1986 року, "Щокін проти України" від 14 жовтня 2010 року,"Сєрков проти України" від 7 липня 2011 року, "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23 листопада 2000 року,"Булвес" АД проти Болгарії" від 22 січня 2009 року,"Трегубенко проти України" від 2 листопада 2004 року) свідчить про наявність трьох критеріїв, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.
Стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання "справедливого балансу" в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується. Вимога дотримання такого балансу відображена і в цілому в побудові статті 1 Першого протоколу, включно з другим реченням, яке необхідно розуміти у світлі загального принципу викладеного в першому реченні. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти шляхом ужиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності (рішення Європейського суду з прав людини у справі «"Прессос компанія Нав`єра А.О." та інші проти Бельгії».
Разом із тим, факт встановлення законом підстав для позбавлення права власності, Європейський Суд з прав людини вважає недостатнім для обґрунтування втручання в право власності. Втручання в право власності, у тому числі й основане на законі, не повинно порушувати справедливу рівновагу між вимогами інтересів суспільства і захистом основних прав особи. Як зазначено в ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, публічного інтересу, за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.
Верховний Суд (Касаційний цивільний суд) у постановах від 18.03.2020 у справі № 199/7375/16-ц та від 20.05.2020 у справі № 199/8047/16-ц дійшов висновків, що «конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною. Тому задоволення віндикаційного позову і витребування спірної нерухомості у відповідача як добросовісного набувача на користь Дніпропетровської міської ради призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод». З`ясування питання добросовісності/недобросовісності набувача є визначальним для застосування положень статей 387, 388 ЦК України, так і для визначення критерію «пропорційності» втручання у право власності набувача майна. Слід зазначити, що можливість витребування майна, придбаного за відплатним договором, з чужого незаконного володіння закон ставить у залежність, насамперед, від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним його набувачем. Одночасно добросовісність (недобросовісність) володільця характеризує його суб`єктивне ставлення до обставин вибуття майна з володіння власника та правомірність його придбання.
Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» практика Європейського суду з прав людини є обов`язковою для застосування судами України як джерела права.
Складовими частинами верховенства права є принципи правової визначеності та пропорційності.
Принцип правової визначеності вимагає, передусім, ясності й однозначності як формулювання, так і застосування правової норми та забезпечення того, щоб правомірні очікування суб`єктів правовідносин щодо наслідків (правового результату) своєї поведінки залишалися передбачуваними.
Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі» (пункт 5.4 мотивувальної частини Рішення від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005).
Дотримання принципу правової визначеності з метою збереження стабільності правового регулювання та передбачуваності законодавчої політики повинно враховуватись законодавцем як при прийнятті нових законів, так і при внесенні змін до існуючих законодавчих актів.
Зокрема, це стосується і принципів правового регулювання у сфері земельних правовідносин, які повинні забезпечувати врахування всіх особливостей землі як об`єкта власності Українського народу та суспільних відносин, що виникають у зв`язку з реалізацією громадянами конституційного права власності на землю.

Оскільки як судом першої інстанції, так і колегією суддів не встановлено порушення визначеної на час виникнення спірних правовідносин законодавчої процедури отримання  ОСОБА_10 земельної ділянки для ведення ОСГ, тому відсутні і правові підстави для втручання у право приватної власності особи, що призведе до порушення балансу та рівноваги між інтересом суспільства, територіальної громади та прав особи на майно, яке набуте на законних підставах.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги.

       Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

       ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.
       Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
       Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст.367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури залишити без задоволення. 
       Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2022 року залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

       

       Судді: