КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
    03680 м. Київ , вул. Солом`янська, 2-а 

Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/3816/2022                                                       

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
 
            10 листопада 2022 року                                                              м. Київ
                                                                                                                   Справа № 359/2837/18
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   
головуючого   судді-доповідача                            Ящук Т.І., 
суддів                                                                        Махлай Л.Д., Немировської О.В.,  
за участю секретаря  судового засідання              Кравченко Н.О.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2  на рішенняБориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 вересня 2021 року, ухвалене у складі судді Муранової-Лесів І.В.
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору: Бориспільська міська рада Київської області, Державна архітектурно-будівельна інспекція в Київській області про встановлення факту проживання однією сім`єю, виділ частки спільного майна подружжя в натурі, 
встановив:
 
16 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом та після часткової зміни предмету позову просила суд:  - встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з січня 2007 року по 22 листопада 2012 року включно;
- визнати незакінчений будівництвом житловий будинок та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку (кадастровий номер 3210500000:13:022:0038), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1  - спільною сумісною власністю ОСОБА_1  та ОСОБА_2 ;
- поділити незакінчений будівництвом житловий будинок за запропонованим варіантом №2 (стор.43-45, додаток №3 експертного висновку), де співвласник №1 - ОСОБА_2 (42,1% від загальної площі будинку), співвласник №2 - ОСОБА_1 (57,69% від загальної площі будинку);
- всі ремонтно-будівельні витрати, пов`язані з переплануванням приміщень для забезпечення ізольованого користування приміщеннями співвласниками покласти на сторони порівну;
- поділити земельну ділянку, площею 0,0385 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1  за запропонованим експертом варіантом по 50% від загальної площі земельної ділянки кожній із сторін (т.1 а.с.2-3, т.2 а.с.38-41).
Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що проживала з відповідачем та вела спільне господарство з 2006 року, шлюб з яким було зареєстровано 23.12.2012 року та за час спільного проживання було збудовано житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці, що на праві власності зареєстрована за відповідачем під час шлюбу - 20.05.2016 року. При цьому також зазначає, що спірний будинок будувався протягом 2007-2017 років за рахунок їх з чоловіком спільних поточних доходів, а також за рахунок її власних коштів з продажу рухомого та нерухомого майна, що належало їй на праві особистої приватної власності: купівлі-продажу земельної ділянки від 26.09.2007 року на суму 121470 грн., купівлі-продажу квартири від 16.05.2013 року на суму 200260 грн., купівлі-продажу автомобіля від 18.04.2016 року на суму 147850 грн.
 
Рішенням Бориспільського міськрайонного від 22 вересня 2021 року позов задоволено частково.
Встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з квітня 2010 року по 22 листопада 2012 року включно.
Визнано незакінчений будівництвом житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , - спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .  
Поділено незакінчений будівництвом житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , - згідно з Висновком експерта №718/05-2019 за результатами проведення будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи, складеним 07 травня 2019 року судовим експертом Свістуновим І.С., за запропонованим експертом варіантом поділу №2 (сторінки 43-45 додатку №4 експертного висновку), виділивши ОСОБА_1 як співвласнику №1 та ОСОБА_2 як співвласнику №2 наступні приміщення та господарські будівлі і споруди, а саме:
Виділено ОСОБА_1 в натурі наступні приміщення по житловому будинку: веранда «1-І», коридор «1-1» площею 3,6 кв.м., 32/100 частини сходинкової-коридора «1-7» площею 4,9 кв.м., хол «1-8» площею 18,2 кв.м., веранда «1-9» площею 6,1 кв.м., житлова кімната «1-10» площею 15,1 кв.м., житлова кімната «1-10» площею 17,9 кв.м., житлова кімната «1-12» площею 13,0 кв.м., санвузол «1-13» площею 6,3 кв.м., коридор «1-19» площею 3,2 кв.м., комора «1-20» площею 5,9 кв.м., ганок, всього по будинку загальною площею 94,2 кв.м., а також господарські будівлі та споруди : яма вигрібна «Л», 1/2 частина огорожі №1, всього по будівлям і спорудам загальною вартістю 758554 гривні, що складає 42,31% вартості житлового будинку.
Виділено ОСОБА_2 в натурі наступні приміщення по житловому будинку: житлова кімната «1-2» площею 13,9 кв.м., житлова кімната «1-3» площею 23,2 кв.м., кухня «1-4» площею 13,1 кв.м., санвузол «1-5» площею 4,1 кв.м., санвузол «1-6», площею 1,8 кв.м., 68/100 частини сходинкової-коридора «1-7» площею 10,2 кв.м., комора 1-ІІ, гараж «1-14» площею 26,7 кв.м., котлова «1-15» площею 3,5 кв.м., підвал «1-16» площею 17,7 кв.м., підвал «1-17» площею 3,0 кв.м., санвузол «1-18» площею 2,9 кв.м., всього по будинку загальною площею 120,1 кв.м., а також господарські будівлі та споруди: колодязь питний «К», 1/2 частина огорожі №1, всього по будівлям і спорудам загальною вартістю 1034246 гривень, що складає 57,69% вартості житлового будинку.
Всі ремонтно-будівельні витрати, пов`язані з переплануванням приміщень будинку АДРЕСА_1   для забезпечення ізольованого користування приміщеннями співвласниками покладено на ОСОБА_1 та ОСОБА_2 порівну.
Стягнуто з   ОСОБА_2  на користь ОСОБА_1  компенсацію за відхилення від рівності часток в розмірі 137846 гривень за рахунок коштів, внесених на депозит Бориспільського міськрайонного суду Київської області.
Стягнуто з   ОСОБА_2  на користь ОСОБА_1  понесені судові витрати по сплаті судового збору та на проведення судової експертизи на загальну суму 19990,60 грн.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
 
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду в частині обраного судом варіанту поділу житлового будинку, а саме виділення ОСОБА_1 частини будинку, яка позначена у висновку експерта зеленим кольором: веранда «1- I», коридор «1-1», 32/100 частини сходинкова-коридор «1-7», хол «1-8», веранда «1-9», житлова кімната «1-10», житлова кімната «1-11, житлова кімната «1-12», санвузол «1-13», коридор «1-19», комора «1-20», ганок, всього по будинку загальною площею 94,2 кв.м., а також господарські будівлі та споруди, яма вигрібна «Л», 1\2 частина огорожі №1.
Просить ухвалити в цій частині нове рішення, яким виділити ОСОБА_1 частину будинку згідно з варіантом №2 висновку експерта ОСОБА_3 від 07.05.2019 року №718/05-2019, яка позначена у висновку експерта жовтим кольором, а саме: житлову кімнату «1-2» площею 13,9 кв.м., житлову кімнату «1-3» площею 23,2 кв.м., кухню «1-4» площею 13,1 кв.м., санвузол «1-5» площею 4,1 кв.м., санвузол «1-6», площею 1,8 кв.м., 68/100 частини сходинкової-коридора «1-7» площею 10,2 кв.м., комору 1-ІІ, гараж «1-14» площею 26,7 кв.м., котлову «1-15» площею 3,5 кв.м., підвал «1-16» площею 17,7 кв.м., підвал «1-17» площею 3,0 кв.м., санвузол «1-18» площею 2,9 кв.м.
Також просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо поділу земельної ділянки з кадастровим номером 5122580400:01:002:0033 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким виділити ОСОБА_1 частину земельної ділянки пропорційно до її частки у праві спільної власності на будинок (в тому числі, яка зайнята виділеною часткою житлового будинку, та частину земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування будинку і доступу до нього) ;  стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму судових витрат;  в решті рішення залишити без змін.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що відповідачу була виділена частина будинку, якою останні 4 роки користувалася позивач разом зі своєю донькою і хворою матір`ю. Суд першої інстанції здійснив поділ будинку таким чином, що частина, якою фактично користувався позивач дісталася відповідачу, а частина будинку, яка перебувала в фактичному володінні відповідача - дісталася позивачу. Вказана обставина неодноразово визнавалася відповідачем як в письмових документах, так і в численних судових засіданнях.
 При цьому в частині будинку, де фактично проживала позивач і яка виділена відповідачу, вже під час окремого проживання позивач особисто здійснила ряд ремонтних робіт (внутрішнє оздоблення, інженерні системи) з метою поліпшення якості проживання. Таким чином висновок суду про те, що жодна із сторін не має переважного права на користування жодним із приміщень будинку, в тому числі з урахуванням порядку користування будинком - є хибним. Між сторонами після окремого проживання і припинення шлюбних відносин склався конкретний фактичний порядок користування спірним будинком, а саме: позивач користувалася частиною будинку, яка позначена у варіанті №2 висновку експерта ОСОБА_3 від 07.05.2019 року №718/05-2019 жовтим кольором, а відповідач користувався частиною будинку, яка позначена зеленим кольором. Окрім того судом не було враховано, що кожна зі сторін у своїй частині будинку зробила ряд невід`ємних поліпшень (внутрішнє оздоблення, інженерні системи). Зокрема позивач у своїй частині будинку встановила котел, виконала внутрішнє оздоблення, встановила сантехніку.
Звертає увагу суду, що в цій справі, з урахуванням правового висновку Верховного Суду, не вимагається обов`язкової згоди відповідача на отримання компенсації, оскільки його право не припиняється в цілому, а відбувається лише незначний відступ від ідеальної частки. Відтак висновок суду першої інстанції про наявність обов`язкової згоди відповідача на отримання грошової компенсації не ґрунтується на нормах матеріального права, а дії відповідача можливо розцінювати як зловживання правом. Виділяючи відповідачу перший поверх і підвальні приміщення, суд першої інстанції безпідставно вказав, що вважає це справедливим і допустимим, оскільки останньому за своїм віком та станом здоров`я (хворі колінні суглоби) так легше, оскільки між сторонами склався фактичний порядок користування будинком і до цього часу відповідачу ніщо не заважало ходити на другий поверх.
Суд першої інстанції вказав, що відповідач з моменту ініціювання позивачем судового спору проживає у менш сприятливих та комфортних, ніж позивач, умовах через незавершення внутрішніх робіт. Однак, саме позивач завершила ряд робіт в тій частині будинку, в якій проживала. Крім того, саме цією частиною рішення суду «відповідач з моменту ініціювання позивачем судового спору проживає у менш сприятливих та комфортних ніж позивач умовах» і підтверджується факт того, що відповідач проживав у частині будинку, яка виділена позивачу, а позивач - у тій частині, що виділена відповідачу. 
Крім того, встановивши, що спірний будинок є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та здійснивши виділ частину будинку у власність позивачу, суд першої інстанції прямо порушив вимоги ст. 120 ЗК України та роз`яснення Пленуму ВСУ, оскільки разом із виділеною у власність позивачу частиною будинку до нього автоматично має перейти право власності на частину земельної ділянки, на якій виділена частина будинку розташовується пропорційно до частки у праві спільної власності на такий об`єкт. При цьому перехід права власності на землю відбувається незалежно від того, є вона особистим майном позивача чи об`єктом спільної сумісної власності подружжя. 
Посилається на те, що відмовляючи у поділі земельної ділянки, суд фактично створив кілька нових конфліктів між співвласниками, оскільки в такому випадку відповідач матиме змогу ініціювати нові судові позови (щодо викупу розташованого на його ділянці будинку або примушування придбати землю під будинком). Крім того, при такому рішенні суду позивач позбавлений законної можливості потрапити до виділеної їй частини будинку, яка розташовується на чужій землі.
 
Не погоджуючись з рішенням суду,  відповідач ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні її позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.  
Вказує, що суд першої інстанції безпідставно встановив факт  проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 з квітня 2010 року. Звертає увагу на те, що належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази (їх сукупність) щодо: ведення спільного господарства; наявності спільних витрат; спільного бюджету; спільного харчування; купівлі майна для спільного користування; участі у витратах на утримання житла, його ремонту; надання взаємної допомоги; наявності усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; придбання іншого майна в інтересах сім`ї; наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків; інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Покази свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу.
Відповідач зазначає, що після розірвання першого шлюбу у нього виникли проблеми з місцем проживання, тому він жив на зйомних квартирах. В 2007 році він орендував житлове приміщення в квартирі позивача ОСОБА_1 , що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою КП «ЖЕК-1» від 29.10.2008 № 1559, відповідно до якої він був зареєстрований в належній ОСОБА_1 квартирі з 05.06.2007 року як квартирант, а також договором найму житлового приміщення.
Вказує, що посилання суду на те, що належних і допустимих доказів, що договір найму житлового приміщення - кімнати площею 7,9 кв.м. в квартирі ОСОБА_1 , який укладався на термін шість місяців - до 02.12.2007 року був сторонами переукладений, або його дію було продовжено, суду надано не було,  суперечить положенням ст. 764 ЦК України, в силу якої цей договір постійно поновлювався. Отже, станом на квітень місяць 2010 року відповідач мав офіційний статус квартиранта. Враховуючи зазначену обставину, коли ОСОБА_1 виявила бажання взяти під опіку дитину, позбавлену батьківського піклування, їй необхідно було подати разом з іншими документами його згоду на це. Отже, суд першої інстанції безпідставно вважав договір найму приміщень квартири позивачки припиненим. ОСОБА_1 отримала в органах опіки та піклування зразок відповідної заяви та попросила його за цим зразком написати таку саму заяву від свого імені, що відповідач і зробив, але не як фактичний усиновлювач-батько, а як офіційний квартирант, який проживає в квартирі усиновлювача. Будь-якої участі у вихованні взятої ОСОБА_1 під опіку дитини відповідач не брав.
Зазначає, що суд першої інстанції не визнав покази допитаних в судовому засіданні свідків належними і достатніми доказами того, що саме з січня 2007 року він з позивачкою почали проживати однією сім`єю, оскільки ці покази спростовуються документами, за змістом яких з 05.06.2007 року відповідач почав проживати у позивача як квартирант. В той же час, суд визнав покази вказаних вище свідків належними і достатніми доказами того, що він з позивачем почали проживати однією сім`єю з квітня 2010 року, оскільки в матеріалах справи є його заява від 19 квітня 2010 року на ім`я начальника служби у справах дітей. Однак, такі мотиви суду є нелогічними та непослідовними, а також такими, що не відповідають самим показам вказаних свідків. Вказує, що свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вказали у своїх поясненнях суду, що познайомились з ОСОБА_1 та з відповідачем лише в 2011 році. Свідок ОСОБА_6 ознакою того, що сторони проживали однією сім`єю, вказала те, що бачила їх разом, а також вказала, що в квартирі позивача, в якій жив відповідач, як квартирант, ОСОБА_6 не була. Свідок ОСОБА_7 пояснив, що в період з Нового 2007 року по 2012 рік бачив ОСОБА_1 біля 10 разів (крім занять по йозі). Свідок ОСОБА_8 зазначила, що всього декілька разів на рік приходила до ОСОБА_1 , але відповідача там  не бачила. Крім того, в порушення вимог ч. 4 ст. 265 ЦПК України, суд першої інстанції не конкретизував показання кожного з вказаних судом свідків на предмет їх належності, достовірності та достатності як доказів того, що сторони почали проживати однією сім`єю з квітня 2010 року.
Стверджує, що зібраними по справі доказами встановлено, що станом на квітень 2010 року спірний будинок був повністю зведений з частково зробленими внутрішніми роботами. Враховуючи ці обставини, навіть якщо припустити, що дійсно сторони почали проживати однією сім`єю з квітня 2010 року, то підстави для поділу спірного будинку між сторонами в рівних долях - відсутні, оскільки в силу ч. 1 ст. 74 СК України до майна, набутого ним з позивачкою за час спільного проживання (з квітня 2010 року), належить тільки те майно, яке було придбане ними вже після того, як відповідач повністю збудував спірний будинок та частково провів у ньому внутрішні роботи. Суд не врахував факт значної готовності спірного будинку станом на дату визнання судом його проживання з позивачем однією сім`єю - квітень 2010 року. Також, в порушення вимог ч. 4 ст. 265 ЦПК України, суд першої інстанції не дав мотивовану оцінку показам свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , та, відповідно, не врахував їх під час ухвалення рішення.
            В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_13 підтримали апеляційну скаргу відповідача та просили її задовольнити, скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Також просили залишити без задоволення апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 .
            Позивач ОСОБА_1 в судове засідання повторно не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи за її відсутності.
            Представник третьої особи Бориспільської міської ради  про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи без участі представника третьої особи.
            Третя особа Державна архітектурно-будівельна інспекція в Київській області про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в судове засідання представника не направили.
            Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про можливість розглянути справу за відсутності  осіб, що не з`явились в судове засідання. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення відповідача та його представника, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційні скарги позивача та відповідача не підлягають задоволенню виходячи з наступного. 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції,  23 серпня 2002 року на ім`я відповідача ОСОБА_2 був виданий державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ №108599 на земельну ділянку площею 0,077 га з цільовим призначенням - будівництво та обслуговування жилого будинку та господарських споруд за адресою: АДРЕСА_1 . Підстава для видачі державного акту - договір купівлі-продажу від 13.09.2001 (т.1 а.с.28,27).
Згідно зі свідоцтвом про розірвання шлюбу серія НОМЕР_1 , виданим 22 січня 2008 року попередній шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_11 було розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №324 від 30 серпня 2006 року (т.1 а.с.29).
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 листопада 2010 року у справі №2-69/2010 за позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_2 про поділ земельної ділянки в натурі встановлено, що під час перебування у шлюбі сторонами ( ОСОБА_11 та ОСОБА_2 ) була придбана земельна ділянка розміром 0,0777 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Вказаним рішенням суду від 16 листопада 2010 року здійснено розподіл земельної ділянки: виділено ОСОБА_2 Ѕ частину земельної ділянки, розміром 0,0385 га, яка межує з земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , а ОСОБА_11 виділено Ѕ частину земельної ділянки, площею 0,0385, яка межує з АДРЕСА_2 (т.1 а.с.32).
Як встановлено рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 вересня 2008 року у справі №2-2146 (за позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації витрат на оплату послуг з обслуговування внутрішньобудинкових мереж, газо- водо- та теплопостачання, а також компенсації витрат на оплату послуг з водовідведення) та наведеним у ньому рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 27 жовтня 2006 року, залишеним в силі ухвалою Апеляційного суду Київської області від 5 лютого 2008 року, у листопаді 2005 року ОСОБА_2 виселився з житлового будинку по АДРЕСА_2 та вселився у вказану квартиру ( АДРЕСА_3 , і став проживати в ній до жовтня 2006 року (т.1 а.с.177-180)
02.06.2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір найму житлового приміщення - кімнати площею 7,9 кв.м. в квартирі АДРЕСА_4 (т.1 а.с.170)
Згідно з довідкою КП «ЖЕК-1» від 29.10.2008 №1559 (т.1 а.с.169) відповідач був зареєстрований в належній позивачу квартирі АДРЕСА_4 , з 05.06.2007 року як квартирант (т.1 а.с.169).
На підставі розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації Київської області від 16 листопада 2011 року №3569 було встановлено опіку та призначено опікуна над неповнолітньою ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку ОСОБА_1 , яка проживає у АДРЕСА_5 (т.1 а.с.97).
19 квітня 2010 року відповідачем ОСОБА_2  було складено та 20 квітня 2010 року подано на ім`я начальника служби у справах дітей виконавчого комітету Бориспільської міської ради заяву, за змістом якої він власноручно зазначив, що дає згоду на створення прийомної сім`ї на житловій площі його співмешканки громадянки ОСОБА_1 та не заперечує проти влаштування в їх сім`ю дитини-сироти, позбавленої батьківського піклування (т.1 а.с.98).
23 листопада 2012 року сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується долученою до матеріалів цивільної справи копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 (т.1 а.с.4).
 
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 щодо встановлення факту спільного проживання як чоловіка та дружини однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд першої інстанції виходив з того, що досліджені в судовому засіданні достатні, належні і допустимі докази дають підстави суду для встановлення такого факту за період  з квітня 2010 року по 23 листопада 2012 року, а також будівництва сторонами спірного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 під час спільного проживання однією сім`єю за рахунок спільних коштів.
Суд вважав встановленим, що влітку 2007 року відповідач вже проводив будівельні роботи на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , що була набута у попередньому шлюбі, де розпочав будівництво житлового будинку. Вказане підтверджується, зокрема доказами, які свідчать, що в травні-червні, серпні 2007 року відповідач ОСОБА_2 за місцем роботи писав заяви щодо виділення йому транспорту для виконання робіт (риття фундаменту, перевезення вантажу) та оплачував надані йому послуги на підставі виставлених йому ДП МА «Бориспіль» рахунків (т.1 а.с. 182 - 199).
Продовження будівництва будинку в 2008-2012 роках також підтверджується наданими відповідачем письмовими доказами про замовлення ним послуг вантажного транспорту за місцем роботи в ДП МА «Бориспіль» для виконання земляних робіт (риття ями), вивезення ґрунту,  переміщення вантажу (т.1 а.с. 185-186, 191-195).
Участь позивача ОСОБА_1 у будівництві спірного житлового будинку по АДРЕСА_1 , підтверджується показаннями заявлених позивачем свідків, а також долученими до матеріалів справи фотознімками, на одному з яких зафіксовано під час виконання таких робіт свідка ОСОБА_15 , що була підопічною позивача на підставі розпорядження Бориспільської РДА від 16.11.2011 №3569.
Відповідно до повідомлень  КП «Бориспільське бюро технічної інвентаризації» від 15 листопада 2011 року №4370 (т.1 а.с.38) та від 17 жовтня 2012 року №4055/376 (т.1 а.с.43) встановлено, що станом на 15 листопада 2011 року по АДРЕСА_1 було без виготовлення будівельного паспорта побудовано двоповерховий житловий будинок «А-ІІ» (88% готовності) з підвалом загальним розміром 10,40х9,21м; веранда «а» (29% готовності розміром 2,43 х 1,15 м).
Згідно з відповіддю Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Бориспільської міської ради від 10.10.2008 року №3296/1-09 (т.1 а.с.175) на звернення ОСОБА_2 повідомлено, що при досконалому вивченні поданої ним документації та при обстеженні в натурі земельної ділянки по АДРЕСА_1 було зафіксовано факт розпочатого (а не завершеного, як стверджує відповідач) самовільного будівництва житлового будинку.
Оцінюючи вищевказані докази  у сукупності з показами свідків, суд дійшов висновку про те, що станом на листопад 2011 року будівництво будинку не було завершене, відповідач з позивачкою вселилися і проживали в недобудованому будинку, де продовжували здійснювати будівельні роботи.
Також судом встановлено, що Декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта, відповідачем ОСОБА_2 подано 05.05.2017 року (т.1 а.с.171-173).
Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 20.03.2018 №117786017 (т.1 а.с.9-11) за вказаною адресою місцезнаходження спірного будинку та земельної ділянки ( АДРЕСА_1 ) зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку кадастровий номер 3210500000:13:022:0038 площею 0,0385 з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за відповідачем ОСОБА_2 , підстава реєстрації - вищезазначене рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16.11.2010 року (т.1 а.с.32).
Встановивши викладені обставини, суд вважав, що зміст заяви ОСОБА_2 від 19.04.2010 року до Служби у справах дітей  у сукупності з іншими дослідженими доказами: фотознімками зі спільного відпочинку (т.1 а.с.99), показаннями свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 щодо характеру відносин між сторонами (проживання в одній кімнаті, проведення спільного часу та свят, представлення знайомим та родичам як подружньої пари, а також їх спільна особиста участь у будівництві будинку по АДРЕСА_1 на належній позивачу земельній ділянці, а в подальшому їх спільне там проживання, що мали місце до офіційної реєстрації шлюбу) дають суду підстави дійти висновку, що станом на квітень 2010 року, на момент подачі вищевказаної заяви до органу опіки та піклування виконавчого комітету Бориспільської міської ради, позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 були пов`язані спільним побутом, спільними витратами, близькими стосунками, взаємними правами та обов`язками, отже їх взаємовідносини мали усі ознаки сім`ї.
 
З висновками суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з квітня 2010 року по 22 листопада 2012 року колегія суддів погоджується, вважає їх законними, обґрунтованими, зробленими з дотриманням норм процесуального та матеріального права.
Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Нормою статті 74 СК України визначено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними . На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 СК України.
Так, за змістом наведених судом вище норм законодавства, зокрема сімейного, слідує, що хоча проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу не породжує виникнення в них прав та обов`язків подружжя, однак якщо такі жінка та чоловік не перебувають в будь-якому іншому шлюбі в період такого спільного проживання, то на майно, набуте ними за час спільного проживання однією сім`єю, поширюється режим спільної сумісної власності, який регулюється тими ж нормами, що і режим спільної сумісної власності майна подружжя. Відтак, майно, набуте жінкою та чоловіком під час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, може бути визначено та поділено між ними за тими ж правилами та на тих же підставах, що й спільне сумісне майно подружжя, зокрема із застосуванням презумпції спільності майна подружжя. 
Однак, для можливості такого поділу попередньо підлягає встановленню судом внаслідок доведення належним чином позивачем саме факт проживання чоловіка та жінки (сторін по справі) однією сім`єю без реєстрації шлюбу між собою в певний період часу, протягом якого і було придбане спірне майно, поділ якого просить здійснити в судовому порядку позивач.
Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.
Наведені вище правові висновки суду викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц,   та у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №244/4801/13-ц, від 28 листопада 2018 року в справі №127/11013/17, від 15 серпня 2019 року у справі №588/350/15,  від 24 січня 2020 року в справі №490/10757/16-ц, від 09 листопада 2020 року №757/8786/15-ц.
 
Доводи апеляційної скарги  відповідача про те, що судом першої інстанції  помилково були прийнята до уваги його заява від 19.04.2010 року до начальника служби у справах дітей щодо згоди на створення прийомної сім'ї, оскільки таку заяву він написав як офіційний квартирант, який проживає в квартирі усиновлювача, - колегія суддів вважає безпідставними, оскільки такі доводи спростовуються змістом самої заяви ОСОБА_2 , написаної ним власноручно.
У вказаній заяві відповідач  зазначив, що дає згоду на створення прийомної сім`ї  на житловій площі його співмешканки ОСОБА_1 та не заперечує проти влаштування  в «нашу сім`ю дитини-сироти, дитини, позбавленої батьківського піклування».
Відповідно до п. 40 «Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 866 від 24 вересня 2008 року, особа, яка виявила бажання взяти на виховання в сім`ю дитину-сироту або дитину, позбавлену батьківського піклування, звертається із заявою до служби у справах дітей за місцем свого проживання та подає документи, серед яких -  письмову згоду всіх повнолітніх членів сім`ї, що проживають разом з особою, яка бажає взяти дитину-сироту або дитину, позбавлену батьківського піклування, під опіку, піклування, утворити прийомну сім`ю або на власній житловій площі дитячий будинок сімейного типу, справжність підпису на якій засвідчено нотаріально, або написана власноручно в присутності посадової особи, яка здійснює прийом документів, про що робиться позначка на заяві із зазначенням прізвища, власного імені, по батькові (за наявності), підпису посадової особи та дати.
Як вбачається зі змісту вказаної заяви, яку ОСОБА_2 подавав як член сім`ї ОСОБА_1 , заява відповідає зазначеним вимогам, оскільки написана відповідачем у присутності головного спеціаліста служби у справах дітей ОСОБА_19 19 квітня 2010 року, скріплена підписом вказаної посадової особи та печаткою Служби у справах дітей виконавчого комітету Бориспільської міської ради. 
Вищевказані заперечення відповідача були також предметом оцінки суду першої інстанції та правильно були відхилені судом, оскільки позивач ОСОБА_1 не була позбавлена можливості, у разі наявності такої обставини,  представити органу опіки та піклування докази того, що здає в оренду відповідачу одну з кімнат у своїй квартирі.
Суд першої інстанції також дійшов вірного висновку, що належних і допустимих доказів, що договір найму житлового приміщення - кімнати площею 7,9 кв.м. в квартирі АДРЕСА_4 , який укладався на термін шість місяців - до 02.12.2007 (т.1 а.с.170), був сторонами переукладений, або його дію було продовжено, суду надано не було. Заперечення відповідача, що він проживав в квартирі позивача, зокрема станом на квітень 2010 року, лише як квартирант, жодним належним і допустимим доказом не підтверджується (відсутній договір, докази сплати орендної плати, тощо), та прямо суперечить та спростовується показами допитаних в судовому засіданні свідків та його власноручно складеною та поданої заявою, датованою 19.04.2010 року.
Крім того, відповідно до довідки форми № 3  від 26 березня 2011 року про зареєстрованих  осіб у квартирі АДРЕСА_4 , власником якої є ОСОБА_1 , замовником вказаної довідки був саме ОСОБА_2 ( а.с. 96, т. 1).
 
Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що станом на квітень 2010 року спірний будинок був повністю зведений з частково зробленими внутрішніми роботами, а тому підстав для його поділу між сторонами у суду не було, колегія суддів також відхиляє, виходячи з наступного.  
            Як вбачається з листа Начальника управління містобудування та архітектури від 10 жовтня 2008 року на звернення ОСОБА_2 , при досконалому вивченні поданої документації та при обстеженні в натурі земельної ділянки по АДРЕСА_1 було зафіксовано факт розпочатого самовільного будівництва житлового будинку. Попереджено  про необхідність зупинення розпочатого самовільного будівництва до моменту отримання всіх відповідних дозволів згідно з вимогами чинного законодавства ( а.с. 175, т. 1).
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 листопада 2010 року у справі №2-69/2010 здійснено розподіл земельної ділянки  розміром 0,0777 га, що була придбана відповідачем у попередньому шлюбі, та  виділено ОСОБА_2 Ѕ частину земельної ділянки, розміром 0,0385 га, яка межує з земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , а ОСОБА_11  виділено Ѕ частину земельної ділянки, площею 0,0385, яка межує з АДРЕСА_2 (т.1 а.с.32).
            Згідно з повідомленням директора Бориспільського БТІ від 15 листопада 2011 року, в АДРЕСА_1 власником ОСОБА_2 без виготовлення будівельного паспорта побудовано двоповерховий житловий будинок «А-ІІ» ( 88% готовності) з підвалом загальним розміром 10,4 х 9,21 м.; веранда «а» ( 29% готовності) розміром 2,43 х 1,15 м. ( а.с. 38, т. 1).
            У технічному паспорті на вказаний житловий будинок, виготовленому  спеціалістами Бориспільського  БТІ станом на 17 жовтня 2012 року  міститься запис «незавершене будівництво» ( а.с. 44- 50 т. 1).
Замовлення на  розробку технічних умов газопостачання будинку, які б передбачали, підключення газопроводу-вводу  до розподільчого сталевого газопроводу низького тиску, що прокладений на вулиці, встановлення газових приладів, було здійснено відповідачем ОСОБА_2 до ПАТ «Київоблгаз»  03.10.2011 року ( а.с. 65, т. 1). Проект газопостачання будинку АДРЕСА_1 було погоджено головним інженером філії «Газ-техніка»  ПАТ «Київоблгаз» 10 квітня 2012 року ( а.с. 67, т. 1).
Як вбачається з наданих позивачем ОСОБА_1 доказів  ( рахунку від 22.06.2016 року та видаткової накладної від 23.06.2016 року про придбання оздоблювальних матеріалів - плитки,  видаткової накладної від 16.06.2016 року про придбання міжкімнатних дверей,  виписки з особового рахунку ПАТ КБ «Приватбанк» за період 2013 - 2016 роки)  оздоблювальні роботи по будівництву спірного будинку проводились і у період зареєстрованого шлюбу  сторін ( а.с. 119-127, т.1 )
В декларації про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта зазначено, що повідомлення  про початок виконання будівельних робіт було подано відповідачем лише 19.09.2016 року ( а.с. 171 - 173, т. 1) 
Декларація про готовність до експлуатації об`єкта,  будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта, а саме - двоповерхового житлового будинку садибного типу з цокольним поверхом, загальною площею 219,3 кв.м., жилою площею 83,1 кв.м.,  було зареєстровано у відділі державного архітектурно-будівельного контролю 05 травня 2017 року ( а.с. 171 - 173, т. 1).
 Доводи апеляційної скарги  відповідача щодо неналежної  оцінки судом першої інстанції доказів -  заяв відповідача за місцем роботи в ДП МА «Бориспіль» про виділення  автомобіля, екскаватора, автокрана  для виконання робіт на будівництві спірного будинку  у період 2008 - 2009 років колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки зазначеним доказам судом першої інстанції була надана належна оцінка та зроблено обґрунтований висновок про те, що зазначені докази в сукупності з наданими позивачем доказами свідчать про продовження будівництва спірного будинку в 2008 - 2012 роках. 
Доводи апеляційної скарги відповідача про нелогічність та непослідовність висновків суду першої інстанції, невідповідність висновків суду показам свідків, що були прийняті до уваги судом першої інстанції, - колегія суддів відхиляє, оскільки показам свідків судом першої інстанції була надана належна правова оцінка в цілому.
Так, відповідно до висновку суду першої інстанції, станом на квітень 2010 року, на момент подачі вищевказаної заяви до органу опіки та піклування виконавчого комітету Бориспільської міської ради, позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 були пов`язані спільним побутом, спільними витратами, близькими стосунками, взаємними правами та обов`язками, отже їх взаємовідносини мали усі ознаки сім`ї.
Вказаний висновок суду першої інстанції є обґрунтованим  та зробленим на підставі належним чином досліджених доказів у їх сукупності.
Перевіривши доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 , колегія суддів вважає, що вищевказані висновки суду першої інстанції зроблені правильно,  з урахуванням показів зазначених у оскаржуваному рішення свідків. 
Так, відповідно до змісту аудіозапису судових засідань суду першої інстанції : 
-  Свідок ОСОБА_4 пояснила, що до 2011 року вона проживала у дитячому будинку, де  медсестрою працювала ОСОБА_1 , яка прихильно до неї ставилась і протягом тривалого часу свідок відвідувала сім`ю ОСОБА_1 , а з 16 листопада 2011 року вона стала проживати у сім`ї  ОСОБА_20 , яку називала мамою, та ОСОБА_2 .  Свідок проживала в одній кімнаті з донькою ОСОБА_1 - ОСОБА_21 , яка називала ОСОБА_22 батьком.  В кінці 2011 року вони всією сім`єю : мама ОСОБА_23 , її чоловік ОСОБА_2 , ОСОБА_21 та вона їздили відпочивати у м. Трускавець. Взимку 2012 чи 2013 року ОСОБА_2 забрав у сім`ю свою матір, яка була лежачою хворою і за бабусею доглядала ОСОБА_1 , їй допомагали всі члени сім`ї.  
Щодо спільного будівництва будинку свідок повідомила, що на той час, коли вона потрапила у сім`ю ОСОБА_1 ,  була збудована лише «коробка» будинку і накритий дах, внутрішніх робіт зроблено не було. Організацією будівельних робіт займалась мама - ОСОБА_1 , яка домовлялась із будівельниками, платила їм за виконану роботу,  готувала їсти. Часто робітники проживали у них тривалий час, по 2-3 місяці, коли виконували роботи. Також у будівництві допомагав сусід ОСОБА_24 , який навчив її ( ОСОБА_25 ) шпаклювати стіни, і вона допомагала шпаклювати стіни.
- Свідок ОСОБА_8 пояснила, що проживає неподалік від спірного будинку та   є кумою ОСОБА_2 . Влітку 2006  року ОСОБА_2 повідомив їй, що познайомився з хорошою жінкою - ОСОБА_26 і вони живуть разом. Протягом тривалого часу спостерігала, як ОСОБА_1 та ОСОБА_2 здійснюють будівництво спірного будинку. Вони і самостійно виконували певні роботи,  і наймали будівельників. Зокрема, свідок бачила, як ОСОБА_1 копала рів під каналізацію. Свідок бачила, що в 2011 році їх сім`я переїхала проживати у підвал незавершеного будівництвом будинку, де була облаштована одна кімната, та продовжували здійснювати будівельні роботи.
- Свідок ОСОБА_6 пояснила, що проживає неподалік та кожного дня проходить повз спірного будинку на роботу. Свідок бачила, що в 2007 році на земельній ділянці ОСОБА_27 стала працювати техніка. Свідку відомо, що з 2007 року сторони стали проживати разом у квартирі ОСОБА_20 . Коли у 2007 році ОСОБА_28 пошкодив ногу, в нього був перелом, то ОСОБА_26 шукала для нього милиці (костилі). З 2007 року  сторони разом стали приїжджати на земельну ділянку, оскільки розпочали будівництво будинку. Свідок спостерігала, що ОСОБА_29 займалась організаційною роботою по будівництву, наймала будівельників,  сплачувала їм гроші за роботу, а також  ОСОБА_2 привозив на будівництво ОСОБА_1 з дочкою, вони теж усі працювали, зокрема свідок бачила, як дівчинка носила цеглини. Свідку відомо, що  у 2011 році, коли сім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_1 переїхали проживати у спірний будинок, там було облаштовано лише 2 кімнати.  Не було кухні, ванної, не був підведений газ.  Свідку відомо, що  ОСОБА_1 почала здавати в найм свою власну квартиру, а отримані кошти вкладала у будівництво будинку.
            - Свідок ОСОБА_30 повідомила суду першої інстанції, що познайомилась з ОСОБА_1 в 2012 році, коли її сім`я вже проживала у спірному будинку. Оскільки свідок живе на цій самій вулиці, то бачила,   як ОСОБА_1 та ОСОБА_2 їздили разом за будівельними матеріалами, як прийомна дочка  ОСОБА_1 - ОСОБА_31   працювала на будівництві, носила будівельні матеріали, відра. Свідку достеменно відомо, що на придбання котла для опалення будинку ОСОБА_1 брала кредит, а також брала кредити на потреби будівництва, оплату роботи будівельників.  Позивач та її прийомна дочка брали у свідка дерева та квіти для упорядкування прибудинкової території. 
- Свідок ОСОБА_17 , племінник ОСОБА_32 пояснив, що  станом на 2007-2009 роки він проживав у м. Києві та часто їздив до тітки у гості. На той час у ОСОБА_1 вже був чоловік - ОСОБА_2 , з яким вона проживала однією сім`єю. Свідок та його мати, сестра ОСОБА_1 , раділи, що у неї тепер є чоловік , а у її доньки ОСОБА_21 - батько. Коли він ночував у квартирі тітки, то спав у кімнаті  її доньки ОСОБА_21 , а ОСОБА_1 мешкала в одній кімнаті з ОСОБА_2 .  
Коли вперше ОСОБА_1 показувала йому земельну ділянку, де вони з відповідачем збирались будувати будинок, там  був виритий лише котлован під будівництво та стояв вагончик.  Будівництво будинку тривало дуже довгий час, близько десяти років, часто  у будинку працювали наймані робітники.   Сім`я ОСОБА_1 переїхала у будинок, коли він був ще недобудований. В 2014 році свідок ОСОБА_17   проживав у спірному будинку протягом 2-3 місяців, допомагав будувати будинок, займався внутрішніми опоряджувальними роботами.
- Свідок ОСОБА_7 , знайомий ОСОБА_1 по заняттях йогою,  пояснив, що з сім`єю ОСОБА_33 знайомий з 2005 року, неодноразово був у неї у квартирі  в м.Борисполі.  Свідку відомо, що ОСОБА_2 та ОСОБА_23 познайомились в кінці 2006 року, оскільки новий 2007 рік вони зустрічали разом: ОСОБА_29 , ОСОБА_28 , свідок і подруга позивача - ОСОБА_31 , яка проживала на той час у квартирі позивача. Коли ОСОБА_34 та ОСОБА_2 розпочали будувати будинок, то він  бачив, як вони разом їздили купувати будівельні матеріали. Будівництво будинку велось дуже тривалий час, сім`я ОСОБА_1 постійно  на всіх покупках економила, купували все найдешевше, харчувались бідно, бо економили кошти на будівництво будинку.  ОСОБА_1 наймала робітників  та платила їм за роботу. У 2012 році сім`я ОСОБА_26 переїхала проживати у недобудований будинок, а квартиру ОСОБА_26 здавали в найм, щоб були кошти на будівництво.  Про це йому особисто відомо, бо допомагав у вказаній квартирі замінити бойлер.  Знайомі свідка - ОСОБА_35 , ОСОБА_36 теж працювали на будівництві у ОСОБА_26 .
Влітку 2012 року свідок проживав протягом трьох місяців у будинку ОСОБА_20   і ОСОБА_27 , допомагав копати траншею під газову трубу, разом з ОСОБА_37 заливав  бетонну підлогу у підвалі. На той час у будинку не було туалету, кухні, ванної,  був лише літній душ у дворі. Спостерігав, що усі члени сім`ї працювали на будівництві, бачив, як ОСОБА_31 , дочка ОСОБА_20 , шпаклювала стіни, фарбувала. Сім`я проживала на першому поверсі, там було облаштовано дві кімнати, в одній кімнаті проживали ОСОБА_29 і ОСОБА_28 , в іншій кімнаті - її дочки  ОСОБА_21 та ОСОБА_31 , а також тимчасово - він та ОСОБА_38 .
- Свідок ОСОБА_39 , знайомий ОСОБА_1 по заняттях йогою, пояснив , що у 2015 - 2016 роках він допомагав ОСОБА_40 у будівництві будинку, встановлював розетки, сантехніку, мийку, збирав кухонні меблі, які від сирості в гаражі розбухли. Також свідок під`єднував батареї до системи опалення, яка на той час ще не працювала. Зазначені роботи він виконував, проживаючи у спірному будинку два рази протягом тижня. За роботу з ним розраховувалась ОСОБА_1 ,  як готівкою, так і сплачувала на банківську картку.
- Свідок ОСОБА_41 пояснив, що знає ОСОБА_1 з 2011 року, допомагав її сім`ї переїхати з квартири  по АДРЕСА_1 у приватний будинок, який на той час був у недобудованому стані.  Свідок  розбирав меблі у квартирі позивача, а її чоловік - ОСОБА_28 на автомобілі з причепом відвозив розібрані меблі в будинок.  В 2011 - 2012 роках він проживав у будинку та виконував ремонтні роботи: шпаклював, затирав стіни під пофарбування  у кімнатах на першому та другому поверхах, ставив двері, фарбував стіни, клав плитку у підвальному приміщенні. Також за дорученням ОСОБА_20 свідок їздив за будівельними матеріалами, знімав з її банківської картки гроші для розрахунку з робітниками.
Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що суд не надав належної оцінки показам допитаних за його клопотанням свідків - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , колегія суддів відхиляє, оскільки покази зазначених свідків правильно були не прийняті до уваги судом першої інстанції, адже  обставин, що мають значення для справи і що були встановлені судом першої інстанції щодо проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також будівництва ними спільною працею та коштами спірного будинку - покази зазначених свідків не спростовують. Щодо окремих повідомлених цими свідками обставин, то вони суперечать як наявним у матеріалах справи доказам, так і поясненням самого відповідача.
Зокрема, покази свідка ОСОБА_10 про те, що весною 2007 року він допомагав  на земельній ділянці відповідача у виритий котлован вставляти бетонні блоки, як фундамент,  не суперечать показам вищевказаних свідків та матеріалам справи, як і не підтверджують доводів відповідача, що станом на 2008 рік ( в іншому реченні апеляційної скарги відповідач стверджує, що станом на 2010 рік)  будинок був повністю збудований.
Покази свідка ОСОБА_11 , колишньої дружини ОСОБА_2 ,  правильно не були прийняті судом до уваги, оскільки вони суперечливі, свідок змінювала їх щодо років будівництва будинку,  при цьому зазначені покази  про те, що «коробка» будинку з дахом були збудовані у 2009 році також суперечать і твердженням відповідача. Крім того, свідок ОСОБА_11 перебуває у неприязних відносинах з ОСОБА_1 , яка,  як стверджує ОСОБА_11 , у 2012 році її побила, нанесла тілесні ушкодження.
Покази свідка ОСОБА_9 , який пояснив, що у грудні 2008 року він разом з батьком будував дах у будинку відповідача,  - висновків суду першої інстанції не спростовують.  Разом з тим, покази цього свідка суперечать поясненням самого відповідача, оскільки свідок пояснив, що ОСОБА_28   у грудні 2008 року проживав у  підвалі будинку, в гаражі, де був встановлений котел. Тоді як за обставинами справи встановлено і відповідач підтверджує,   що до 2011 року ОСОБА_2 проживав у належній ОСОБА_1   на праві власності квартирі по АДРЕСА_5 .
З показів свідка ОСОБА_12   також неможливо зробити висновок про те, що будинок був повністю збудований у 2008 році, про що стверджує в апеляційній скарзі відповідач. Навпаки, з показів вказаного свідка вбачається, що він здійснював шпаклювання стін у будинку  у період з 2008 по 2012 рік включно. Оскільки ОСОБА_2 купував  прострочені або зіпсовані будівельні матеріали, то роботу доводилось переробляти по кілька разів, адже шпаклівка сохла і обсипалась. Також свідок повідомив, що станом на 2012 рік в будинку проживала  ОСОБА_1 , яка  пропонувала йому купити в них ( тобто сім`ї ОСОБА_1 та ОСОБА_2 )  автомобіль;  на прохання ОСОБА_26 свідок навчив її дочку ОСОБА_25 шпаклювати.
Зазначені покази свідка ОСОБА_12 не лише не спростовують, а й підтверджують покази інших свідків, допитаних за клопотанням позивача, які пояснили, що прийомна дочка позивача ОСОБА_31 , яка стала проживати у сім`ї позивача в 2011 році,  особисто приймала участь у будівництві та шпаклювала стіни.
 
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що досліджені в судовому засіданні достатні, належні і допустимі докази дають підстави суду для встановлення факту спільного проживання позивача та відповідача однією сім`єю без реєстрації шлюбу  за період  з квітня 2010 року по 23 листопада 2012 року, а також будівництва сторонами спірного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 під час спільного проживання однією сім`єю за рахунок спільних коштів.
Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача про те, що підстави для поділу спірного будинку між сторонами в рівних долях - відсутні з тих мотивів, що  до майна, набутого ним з позивачкою за час спільного проживання (з квітня 2010 року), належить тільки те майно, яке було придбане ними вже після того, як відповідач повністю збудував спірний будинок та частково провів у ньому внутрішні роботи; що суд не врахував факт значної готовності спірного будинку станом на дату визнання судом його проживання з позивачем однією сім`єю - квітень 2010 року. 
Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду у постанові від 22 грудня 2021 року у справі № 280/1792/18, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.
Аналіз наведеної норми свідчить про те, що для визнання майна спільною власністю на підставі статті 74 СК України, потрібно підтвердити факт проживання осіб однією сім`єю без шлюбу - у той період, коли було придбане спірне майно. Для цього важливе підтвердження фактів ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та витрат, а також придбання іншого майна в інтересах сім`ї.
Згідно з частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.
Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди мають встановити факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясувати час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.
Частиною 1 ст. 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Згідно з частиною другою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, ч. 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
 
Встановивши, що будівництво будинку було розпочато  відповідачем у 2007 році, що   протягом 2010 - 2012 років - у період спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а також у період шлюбу з 2012 до 2017 року сторони спільно продовжували будівництво спірного будинку,  проте відповідачем не було надано доказів, яку саме частину від загальної дійсної ринкової вартості спірного будинку складає вартість будівельних матеріалів, витрачених особисто відповідачем на будівництво, як і не заявлено відповідного позову щодо визнання нерухомого майна особистою приватною власністю чи відступу від рівності часток при поділі будинку з урахуванням витрачених особистих коштів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для поділу будинку у рівних долях.
 
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 щодо поділу незавершеного будівництвом житлового будинку в натурі, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з висновком експерта №718/05-2019 за результатами проведення будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи, складеного 07 травня 2019 року судовим експертом Свістуновим І.С., поділ в натурі житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 , - технічно можливий з відступом від ідеальних часток (т.1 а.с.238-266).
Кожен із запропонованих експертом варіантів поділу передбачає відступ від ідеальної Ѕ частки співвласника та виплату грошової компенсації, а також проведення ремонтно-будівельних робіт, пов`язані з переплануванням приміщень будинку АДРЕСА_1 для забезпечення ізольованого користування приміщеннями співвласниками.
З урахуванням доводів сторін, суд вважав можливим і допустимим здійснити поділ будинку в натурі з відступом від ідеальних часток та відповідно до запропонованого у висновку експерта варіанту №2 поділу будинку.
Водночас, враховуючи, що відповідач не погоджується на отримання компенсації за належну йому частку у праві спільної сумісної власності, а також враховуючи що за своїм віком та станом здоров`я (хворі колінні суглоби), що підтверджується відповідними медичними висновками (т.2 а.с.196-197) суд вважав справедливим і допустимим виділити йому у власність перший поверх будинку з відповідними приміщеннями, наведеними у висновку (співвласник №2 згідно з висновком експерта), а відповідачу - передати у власність другий поверх з відповідними наведеними у висновку приміщеннями (співвласник №1) (т.2 а.с.259-260) з виплатою позивачу визначеної експертом суми компенсації за відхилення від рівності часток в розмірі 137 846 гривень.
З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, вважає їх законними та обґрунтованими.
Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 про те, що відповідачу необґрунтовано була виділена судом частина будинку, якою останні 4 роки користувалася позивач разом зі своєю донькою і хворою матір`ю, а позивачу дісталася  частина будинку, яка перебувала у фактичному володінні відповідача - колегія суддів відхиляє, оскільки судом було обґрунтовано прийнято до уваги вік та стан здоров`я відповідача та відповідно виділено йому у власність перший поверх будинку  з відповідними приміщеннями, наведеними у висновку експерта як співвласнику № 2 за варіантом № 2 поділу будинку.
Судом першої інстанції належним чином було оцінено доводи сторін та обґрунтовано визначено саме 2-й варіант поділу будинку, визначений висновком судової будівельно-технічної експертизи від 07.05.2019 року.
Доводи апеляційної скарги позивача про те, що вона особисто  завершила ряд робіт в тій частині будинку, в якій проживала, що позивач у своїй частині будинку встановила котел, виконала внутрішнє оздоблення, встановила сантехніку,  є необґрунтованими та безпідставними, оскільки суперечать її позиції, викладеній у позовній заяві про те, що спірний будинок було збудовано спільною працею та коштами під час спільного проживання з відповідачем, за рахунок спільних поточних доходів сторін у період 2007 - 2017 років, а  також наданим нею доказам, на підставі яких судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок про  визнання будинку спільною сумісною власністю сторін.
Висновок суду першої інстанції про відсутність належних та допустимих доказів тих обставин, що позивач вкладала у будівництво будинку особисті кошти, отримані від продажу належного їй нерухомого  та рухомого майна ( земельної ділянки, квартири, автомобіля) - позивачем не оскаржується, доводів на спростування зазначеного висновку апеляційна скарга позивача не містить.
 
Доводи апеляційної  позивача про те, що суд першої інстанції прямо порушив вимоги ст. 120 ЗК України, оскільки разом із виділеною у власність позивачу частиною будинку до неї автоматично має перейти право власності на частину земельної ділянки, на якій розташовується виділена частина будинку, пропорційно до частки у праві спільної власності на такий об`єкт, - колегія суддів відхиляє, виходячи з наступного.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання земельної ділянки по АДРЕСА_1   спільною сумісною власністю сторін та поділ земельної ділянки шляхом виділення позивачу 50% від загальної площі земельної ділянки, суд виходив з необґрунтованості таких вимог,  оскільки право власності на земельну ділянку було набуто відповідачем на підставі договору купівлі-продажу в попередньому шлюбі та в порядку поділу земельної ділянки, що була об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя відповідача та його дружини у попередньому шлюбі - ОСОБА_11 , а тому є  особистою приватною власністю відповідача.   Разом з тим, в матеріалах справи відсутні дані щодо розміру земельної ділянки, на якій розташована частина будинку, що переходить у власність позивача, та яка необхідна для обслуговування виділеної позивачу на праві власності частини будинку.
 
З висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки, встановивши, що  земельна ділянка по АДРЕСА_1 , на якій розташований спірний  будинок, була придбана відповідачем ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу від 13.09.2001 року, під час перебування у попередньому шлюбі з ОСОБА_11 , та що рішенням Бориспільського  міськрайонного суду Київської області від 16 листопада 2010 року зазначена земельна ділянка була поділена між подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_11 , суд першої інстанції дійшов законного і обґрунтованого висновку, що  правові підстави для визнання цієї земельної ділянки спільною сумісною власністю  сторін, про що просила позивач у позовній заяві,  - відсутні. 
Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України  в редакції, чинній на момент звернення позивача до суду,  у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Згідно з частиною першою статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
Системний аналіз змісту наведених норм статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України дає підстави для висновку про однакову спрямованість їх положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.
Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований, відповідно до якого визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.
Отже, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства. 
Разом з тим, якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою, переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК України. ( висновок Верховного Суду у постанові від 17 червня 2022 року у справі № 663/2343/19).
Згідно зі статтею 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).
 
У постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-47цс16 та в постановах Верховного Суду  від 11 вересня 2019 року у справі № 158/2404/13-ц, від 12 лютого 2020 року у справі      №488/3103/17-ц,  від 20 лютого 2019 року у справі № 556/290/17-ц,  від 27 лютого 2019 року у справі № 567/147/16-ц, викладено правові висновки, згідно з якими новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.
За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.
У разі неможливості поділу об`єкта незавершеного будівництва, суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.
Правовий аналіз статей 60, 63, 69 СК України та статей 328, 331, 368, 372 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток, якщо ступінь готовності об`єкта незавершеного будівництва дає можливість визначити окремі частини, що підлягають виділу та довести його будівництво до завершення.
Матеріалами справи встановлено, що  декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта, відповідачем ОСОБА_2 подано 05.05.2017 року.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказувала, що  право власності відповідачем на будинок в установленому законом порядку не зареєстроване, тому вона просила поділити  між сторонами незакінчений будівництвом житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд здійснив поділ незакінченого будівництвом житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , - згідно з Висновком експерта №718/05-2019 за результатами проведення будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи, складеним 07 травня 2019 року судовим експертом Свістуновим І.С., за запропонованим експертом варіантом поділу №2 (сторінки 43-45 додатку №4 експертного висновку), виділивши ОСОБА_1 як співвласнику №1 в натурі приміщення будинку,  загальною площею 94,2 кв.м., а також господарські будівлі та споруди : яма вигрібна «Л», Ѕ частина огорожі №1, всього по будівлям і спорудам загальною вартістю 758 554 гривні, що складає 42,31% вартості житлового будинку. Відповідачу ОСОБА_2 як  співвласнику №2 суд виділив у натурі приміщення по житловому будинку загальною площею 120,1 кв.м., а також господарські будівлі та споруди: колодязь питний «К», Ѕ частина огорожі №1, всього по будівлям і спорудам загальною вартістю 1034246 гривень, що складає 57,69% вартості житлового будинку.
Відповідно до ч. 4 ст. 120 ЗК України у редакції на час виникнення спірних правовідносин, у  разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. 
            Враховуючи викладене, оскільки оскаржуваним рішенням між сторонами здійснено поділ в натурі незакінченого будівництвом житлового будинку, право власності на який в установленому законом порядку не зареєстроване,  суд першої інстанції обґрунтовано відмовив позивачу у поділі земельної ділянки  з виділенням їй 50% від загальної площі земельної ділянки, адже відповідно до статей 120 ЗК України, 377 ЦК України, до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою, переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди.
 
Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути підставою для скасування законного і обґрунтованого рішення.
Порушень норм матеріального та процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374-376, 381-383 ЦПК України, суд
 
постановив:
 
Апеляційні скарги ОСОБА_1 та   ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 вересня 2021 року - залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складено 05 січня 2023 року.

    Суддя  - доповідач:                                                                   Ящук Т.І. 

                        Судді:                                                                      Махлай Л.Д.
                                                                                                         
                                                                                                         Немировська О.В.