ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2699/23 Справа № 185/8887/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Перекопський М.М. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2023 року                                        колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

                головуючого- судді Демченко Е.Л. 
                суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2022 року по справі за позовом  ОСОБА_1  до приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, - 
в с т а н о в и л а:

       У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» (далі - ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля») про відшкодування моральної шкоди, мотивуючи його тим, що він більше 20 років працював в умовах впливу шкідливих факторів на організм, перебуваючи в трудових відносинах з відповідачем, та внаслідок чого отримав хронічні професійні захворювання, а саме: радикулопатію попереково-крижову L4, L5, S1 переважно справа, шийну С5,С6,С7 переважно зліва з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і периферичними нейросудинними синдромами, з фазомоторно-трофічними порушеннями на кистях, нейродистрофією у вигляді двохстороннього плечолопаткового періартрозу (ПФС другого ст.), остеоартрозу, в поєднанні з періартрозами, ліктьових (ПФ другого ст.) і колінних (ПФ другого ст.) суглобів (М54.1), хронічне обструктивне захворювання легень першої істадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легенів першої стадії), Група А, легенева недостатність першого-другого ступеня (J44.8), нейросенсорну приглуховатість першого ступеня з легким зниженням слуху (Н90.3), що підтверджується актом за формою П-4, складеного за наслідком розслідування хронічного професійного захворювання від 28 березня 2014 року. 
       Вказує, що 21 травня 2014 року, згідно з довідками медико-соціальної експертної комісії, було первинно сукупно встановлено 55% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності, протипоказана важка фізична праця, пил, шум, несприятливого мікроклімату, підземно, рекомендовано заходи щодо відновлення працездатності, а саме нагляд і лікування у невролога, травматолога, пульмонолога, ЛОР, стаціонарне лікування.
       Зазначав, що ним неодноразово здійснювався переогляд, що свідчить про те, що втрата професійної працездатності є невідновною. Неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні, зокрема, по 3-5 рази на рік звертався за медичною допомогою та знаходився на лікуванні.
       Посилаючись на те, що нестворення роботодавцем безпечних та нешкідливих умов праці на підприємстві, де він працював, є порушенням законодавства про охорону праці, що в свою чергу стало причиною отримання ним професійних захворювань та призвело до зменшення обсягу трудової діяльності, проходження лікування, щоденного перенесення фізичного болю та моральних переживань, просив суд першої інстанції стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 195 000 грн. 
       Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 110 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання судових витрат.
       В апеляційній скарзі відповідач ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що склад правопорушення у діях відповідача відсутній. Відповідачем вимоги нормативно-правових актів з охорони праці не порушувалися. В матеріалах справи відсутні докази настання будь-яких аварій на підприємстві та/або доказів порушення норм законодавства з охорони праці, відсутні будь-які акти перевірок відповідних контролюючих органів про порушення з боку відповідача. Позивачем не надано доказів про притягнення посадових осіб відповідача до адміністративної чи кримінальної відповідальності. Отже, враховуючи факт відсутності встановлених фактів порушення відповідачем законодавства про охорону праці є недоведеним причинний зв`язок між виникненням хронічних захворювань та діями відповідача. Вказує, що сама по собі важкість, небезпечність та шкідливість технологічного процесу виробництва на підприємстві відповідача не є достатньою підставою для його відповідальності. Зазначає, що спричинення позивачу моральної шкоди нічим об`єктивно не підтверджено, матеріали не містять будь-яких доказів направлення лікарів на лікування, рецептів на отримання ліків тощо. Згідно ж наданої довідки МСЕК вбачається, що позивач не потребує реабілітації, стороннього догляду або допомоги, додаткового харчування, побутового обслуговування, протезування, спеціальних засобів пересування, консультацій психолога чи психіатра. Відповідно до результатів реабілітації у позивача є тенденція до покращення стану свого здоров`я при виконанні реабілітаційних заходів. Позивач з 1999 року мав захворювання здоров`я, проте навмисно приховав про це та продовжив працювати у шкідливих умовах. Зі скаргами на умови праці позивач протягом усього часу роботи не звертався, з умовами праці був ознайомлений. Вказує, що позивач має високу пенсію та отримав фінансову допомогу при звільненні. 
       Позивачем було надано відзив, відповідно до якого просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на те, що моральна шкода відшкодовується в незалежності від вини її спричинювача, факт спричинення шкоди підтверджується наявними в матеріалами справи доказами. Розмір стягнутої моральної шкоди, визначений судом, є обґрунтованим.
       Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
       Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
       Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
       Зважаючи на те, що ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
       Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
       Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Встановлено судом та це підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 працював на шахті ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» за різними професіями з повним робочим днем під землею понад 20 років (а.с.18-26).
       29 грудня 2013 року ОСОБА_1 було звільнено за частиною 2 статті 40 КЗпП України у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я (а.с.25).
       28 березня 2014 року складено акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання у  ОСОБА_1 за формою П-4, затвердженого начальником Першотравенського міськрайонного Управління Головного Управління Держсанепідемслужби у Дніпропетровській області головним державним санітарним лікарем міста Першотравенська Петропавлівського та Межівського районів Чабан О.А., відповідно до якого встановлено, що професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалою дією шкідливих умов праці, а саме фізичного перевантаження, пилу, шуму. 
       Згідно вказаного акту, наслідком відповідних шкідливих умов праці є   радикулопатія попереково-крижова L4, L5, S1 переважно справа, шийна С5,С6,С7 переважно зліва з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і периферичними нейросудинними синдромами, з фазомоторно-трофічними порушеннями на кистях, нейродистрофією у вигляді двохстороннього плечолопаткового періартрозу (ПФС другого ст.), остеоартрозу, в поєднанні з періартрозами, ліктьових (ПФ другого ст.) і колінних (ПФ другого ст.) суглобів (М54.1), хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легенів першої стадії), Група А, легенева недостатність першого-другого ступеня (J44.8), нейросенсорна приглуховатість першого ступеня з легким зниженням слуху (Н90.3) (а.с.37-38).
       Згідно довідки Міжрайонної профпатологічної медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 21 травня 2014 року, серії АБ № 0004415, первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності  ОСОБА_1 у відсотках в розмірі 55% (40% по радикулопатії з деф.артрозу, 10% по ХОЗЛ, 5% по туговухості), встановлено третю групу інвалідності (а.с.35).
       Довідкою до акту огляду Міжрайонної профпатологічної медико-соціальної експертної комісії від 21 травня 2014 року, серії АВ № 0253825, первинно встановлено  ОСОБА_1  третю групу інвалідності, протипоказана тяжка фізична праця, підземно, несприятливий мікроклімат, пил, шум. Рекомендована легка підсобна праця, чергового, комірника. Рекомендовано нагляд та лікування в ортопеда, травматолога, невропатолога, ЛОР, стаціонарне лікування (а.с.40).
       Довідкою Міжрайонної профпатологічної медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 27 квітня 2015 року, серії 12ААА № 005641, повторно встановлено ступінь втрати професійної працездатності  ОСОБА_1 у відсотках в розмірі 55% (40% по радикулопатії з деф.артрозу, 10% по ХОЗЛ, 5% по туговухості), встановлено третю групу інвалідності (а.с.45).
       Згідно довідки до акту огляду Міжрайонної профпатологічної медико-соціальної експертної комісії від 27 квітня 2015 року, серії 10ААГ № 017746, повторно встановлено  ОСОБА_1  третю групу інвалідності, протипоказана тяжка фізична праця, підземно, несприятливий мікроклімат, пил, шум. Рекомендована легка підсобна праця, чергового, комірника. Рекомендовано нагляд та лікування в ортопеда, травматолога, невропатолога, ЛОР, стаціонарне лікування (а.с.46).
       Довідкою Міжрайонної профпатологічної медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 21 травня 2018 року, серії 12ААА № 051829, повторно встановлено ступінь втрати професійної працездатності  ОСОБА_1 у відсотках в розмірі 55% (40% по радикулопатії з деф.артрозу, 10% по ХОЗЛ, 5% по туговухості), встановлено третю групу інвалідності (а.с. 51).
       Згідно довідки до акту огляду Міжрайонної профпатологічної медико-соціальної експертної комісії від 21 травня 2018 року, серії 12ААА № 994850, повторно встановлено  ОСОБА_1  третю групу інвалідності, протипоказана тяжка фізична праця, підземно, несприятливий мікроклімат, пил, шум. Рекомендована легка підсобна праця, чергового, комірника. Рекомендовано нагляд та лікування в ортопеда, травматолога, невропатолога, ЛОР, стаціонарне лікування (а.с.52).
       17 березня 2014 року між  ОСОБА_1  та ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» було укладено угоду, відповідно до якої сторони підтверджують факт відсутності будь-яких психологічних переживань або моральної шкоди, згідно виявленого професійного захворювання, підприємство зобов`язується вчинити дії щодо розслідування, виявленого у  ОСОБА_1  професійного захворювання, оформити всі необхідні документи для проходження медичного освідування на предмет установлення стійкої втрати професійної працездатності. При встановленні по виявленому професійному захворювання стійкої втрати працездатності, що виключає можливість продовження роботи за своєю професією (посадою), зобов`язується запропонувати всі наявні вакансії для раціонального працевлаштування, тобто переведення на іншу роботу, не протипоказану по стану здоров`я. при встановленні інвалідності у зв`язку з виявленим профзахворюванням зобов`язується дотримуватися встановленої програми реабілітації інваліда, в тому числі заходи психологічної реабілітації у разі встановлення таких. Зобов`язується надавати  ОСОБА_1  соціальні пільги та гарантії, в порядку та на умовах, передбачених колективним договором підприємства.  ОСОБА_1  згідно умови 6 договору не має до підприємства претензій по компенсації (відшкодування) моральної шкоди, пов`язаного з виявленими профзахворюваннями та усілякі взаємовідносини між сторонами даної угоди з приводу компенсації моральної шкоди визнаються вичерпаними з моменту підписання угоди (а.с.127). 
       Згідно медичних документів позивача вбачається, що  ОСОБА_1 має скарги на стійкі болі в попереково-крижовому відділі хребта з іррадацією в сідничну область, обмеження активних рухів через біль, відчуття оніміння в нижніх кінцівках, болі в плечових, ліктьових, колінних суглобах, кашель, зниження слуху, віддишку при ходьбі, біль в грудній клітині, загальну слібкість, швидку втому, шум і свист у вухах, періодичний головний біль в скроневій та потиличній ділянці, підвищення артеріального тиску (а.с.57-104).
       Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що професійне захворювання пов`язане з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство). Враховуючи, що надані позивачем докази повною мірою вказують, що ушкодження здоров`я відбулося при виконанні ним трудових обов`язків, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань, оскільки позивач не має можливості вести активний спосіб життя, вільно спілкуватися, внаслідок чого останній змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя, дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення моральної шкоди в розмірі 110 000 грн.
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
       Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
       Відповідно до частини другої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
       Стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.
       Частиною першої статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
       Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
       З аналізу змісту ст. 1167 ЦК України вбачається, що підставами відповідальності за завдану моральну шкоду є наявність такої шкоди, протиправна поведінка заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вина останнього.
       Згідно ч.2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім`єю.
       Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
       У відповідності до статті 4 Закону України "Про охорону праці" державна політика в області охорони праці, базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.
       У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
       Згідно частини 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 року № 337 "Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві (далі - постанова) хронічне професійне захворювання (отруєння) - захворювання, що виникло внаслідок провадження професійної діяльності працівника виключно або переважно впливу шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, пов`язаних з роботою; 
       медичний висновок - висновок у формі рішення лікарсько-консультативної комісії (лікарсько-експертної комісії) закладу охорони здоров`я (у разі нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) та висновок у формі рішення лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я (у разі хронічного професійного захворювання (отруєння) за місцем амбулаторного обліку, лікування або обстеження потерпілого про встановлення зв`язку погіршення стану здоров`я працівника з впливом на нього важкості та напруженості трудового процесу, небезпечних, шкідливих виробничих факторів, психоемоційних причин або протипоказань за станом здоров`я виконувати роботу.
       Пунктом 89 постановлено, що усі випадки хронічних професійних захворювань незалежно від строку їх настання підлягають розслідуванню.
       Хронічне професійне захворювання (отруєння) не завжди супроводжується втратою працездатності. Випадки професійних інфекційних захворювань та хронічних професійних інтоксикацій розслідуються як хронічні професійні захворювання (отруєння) (пункт 90).
       Таким чином, з аналізу наведеного законодавства колегія суддів наголошує, що при вирішенні дійсного спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди внаслідок професійного захворювання підлягають доказуванню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
       При цьому, чинне законодавство встановлює, що наявність зв`язку між погіршенням стану здоров`я працівника з впливом на нього важкості та напруженості трудового процесу, небезпечних, шкідливих виробничих факторів, психоемоційних причин або протипоказань за станом здоров`я виконувати роботу підтверджується висновком лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я (у разі хронічного професійного захворювання (отруєння) за місцем амбулаторного обліку, лікування або обстеження потерпілого.
       Як вбачається з матеріалів справи, позивачем ОСОБА_1  надано належні та допустимі докази втрати ним професійної працездатності, а саме довідки Міжрайонної профпатологічної медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 21 травня 2014 року, серії АБ № 0004415, первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності ОСОБА_1 у відсотках в розмірі 55% (40% по радикулопатії з деф.артрозу, 10% по ХОЗЛ, 5% по туговухості), встановлено третю групу інвалідності та довідку до акту огляду Міжрайонної профпатологічної медико-соціальної експертної комісії від 21 травня 2014 року, серії АВ № 0253825, первинно встановлено ОСОБА_1 третю групу інвалідності, протипоказана тяжка фізична праця, підземно, несприятливий мікроклімат, пил, шум. Рекомендована легка підсобна праця, чергового, комірника. Рекомендовано нагляд та лікування в ортопеда, травматолога, невропатолога, ЛОР, стаціонарне лікування.
       Вказані медичні документи, колегія суддів вважає належними та допустимими доказами втрати позивачем професійної працездатності, оскільки останні в повній мірі відповідають вимогам чинного законодавства та встановлюють, що протягом тривалого часу стан здоров`я позивача не змінився, професійна працездатність вже є невідновною.
       Колегія суддів зауважує, що відповідні висновки, незважаючи на наявність у сторін такого права, до суду, зокрема, роботодавцем не оскаржувалися.
       Крім того, колегія суддів зауважує, що усі випадки хронічних професійних захворювань незалежно від строку їх настання підлягають розслідуванню, за результатом якого складається відповідний акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4, в якому, зокрема, зазначається обставини та причини виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння).
       В матеріалах справи наявний акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання у  ОСОБА_1 за формою П-4, затвердженого начальником Першотравенського міськрайонного Управління Головного Управління Держсанепідемслужби у Дніпропетровській області головним державним санітарним лікарем міста Першотравенська Петропавлівського та Межівського районів Чабан О.А., відповідно до якого встановлено, що професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалою дією шкідливих умов праці, а саме фізичного перевантаження, пилу, шуму. 
       Таким чином, колегія суддів вважає доведеним, що хронічні професійні захворювання позивача, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли з вини ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», яким було допущено перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, та вважає, що висновок суду про спричинення позивачу моральної шкоди в розмірі 110 000 грн. є обґрунтованим, розумним та справедливим, зважаючи на те, що позивач переніс зменшення обсягу трудової діяльності, був вимушений неодноразово звертатися до лікарів та проходити лікування, виписки з медичних карток позивача свідчать про те, що внаслідок професійного захворювання позивач постійно відчуває почуття болю, має швидку втомленість, має задишку та хворобу легень, що зважаючи на розповсюдження в країні та світі гострого інфекційного захворювання, збудником якого є вірус SARS-CoV-2, носить великий ризик його захворювання та можливість мати негативні наслідки для здоров`я хворого. Крім того, негативно впливає на його життєдіяльність, оскільки позивач тривалий час перебуває під наглядом лікарів, потребує медикаментозного лікування, що у свою чергу впливає на звичний спосіб життя позивача, отже спричинює йому душевні страждання. 
       Колегія суддів зауважує, що довід апеляційної скарги відповідача про наявність у відповідача з 1999 року на ОХЗ п/крижового відділу, з 2007 року хворів на ДФА великих суглобів та з 2012 року на люмбарго, а з 2013 року на хронічний бронхіт, що впливає на його фізичні страждання, є безпідставним, оскільки всі ці захворювання отримані позивачем вже після 5 років роботи на підприємстві відповідача, та в подальшому відносилися відповідними актами до професійних.
       Щодо наявної угоди про відмову від претензії, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до частини першої, п`ятої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
       У порушення наведеної норми, відповідачем не надано належних доказів на підтвердження фактичного відшкодування ним моральної шкоди, завданої позивачу. Сам лише факт написання позивачем заяви про відсутність у позивача претензій щодо відшкодування моральної шкоди внаслідок професійного захворювання до відповідача не є підтвердженням відшкодування такої шкоди і не позбавляє права позивача звернутися до суду із позовом до відповідача у порядку цивільного судочинства.
       Крім того, колегія суддів зауважує, що за своєю суттю відповідна угода схиляє працівника до засвідчення ним своєї відмови від звернення до суду за захистом, зокрема, щодо відшкодування на його користь моральної шкоди, внаслідок ушкодження його здоров`я, що є грубим порушенням прав останнього, як незахищеної сторони по відношенню до роботодавця, така відмова цивільно-процесуальним законодавством визнається недійсною згідно статті 4 ЦПК України.
       Також, колегія суддів зауважує, що визначені угодою умови та зобов`язання з боку підприємства є фактичним відображенням процедур, встановлених чинним законодавством про працю, та не надає працівникові жодних додаткових гарантій чи заохочень.
       Крім того, колегія суддів зауважує, що згідно з рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 2, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.
       Відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.
       Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.
       Таким чином, колегія суддів доходить висновку про безпідставність доводів апелянта, що непритягнення до відповідальності роботодавця за незабезпечення безпечних умов праці не є підставою для відмови у позові.
Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. 
       Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
       Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.
       Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.
       Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» залишити без задоволення.  

       Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2022 року залишити без змін.

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

       Повний текст постанови складено 22 лютого 2023 року.

               Головуючий:                                                Демченко Е.Л.

               Судді:                                                        Куценко Т.Р.

                                                                               Макаров М.О.