Ухвала
27 січня 2023 року
м. Київ
справа № 686/26102/21
провадження № 51 - 472 ск 23
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Хмельницького апеляційного суду від 10 січня 2023 року щодо нього,  
встановив:
У касаційній скарзі засуджений порушив питання про перевірку вказаного судового рішення в касаційному порядку.
Статтею 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі-КПК) встановлено вимоги, яким повинна відповідати касаційна скарга. Зокрема, у касаційній скарзі, зокрема, зазначаються: правильне найменування суду касаційної інстанції; вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції, обґрунтування цих вимог, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Отже, посилаючись на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати на конкретні порушення закону, передбачені у ст. 438 КПК, що є підставою для зміни чи скасування такого рішення, а також належним чином обґрунтувати свої доводи.
За змістом статті 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом  видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке би мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Засуджений ОСОБА_4 в касаційній скарзі вказує про незаконність вироку апеляційного суду у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості,проте його касаційна скарга не містить конкретних доводів щодо явної несправедливості призначеного йому покарання з огляду на положення ст. 414 КПК, які б можна було визнати беззаперечними підставами для зміни судових рішень на підставі, передбаченій п. 3 ч. 1 ст. 438 КПК.
Крім того, засуджений просить касаційний суд застосувати щодо нього положення ст. 69 КК, однак у касаційній скарзі не наводить доводів щодо незаконності вироку апеляційного суду відповідно до ст. 413 КПК, оскільки не вказує, які порушення закону України про кримінальну відповідальність допустив апеляційний суд та в чому полягають такі порушення.
Відсутність у скарзі належного обґрунтування, зважаючи на те, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити чіткі вимоги до суду касаційної інстанції, викладені у відповідності з положеннями ст. 436 КПК щодо повноважень суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги.
Так, за результатами розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд в суді першої чи апеляційної інстанції, або закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Поряд з цим, сформульована засудженим ОСОБА_4 у касаційній скарзі вимога є не конкретизована та не узгоджується зі ст. 436 КПК, оскільки не містить того, що саме повинен зробити касаційний суд із оскаржуваним судовим рішенням.
Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 33 КПК кримінальне провадження у касаційній інстанції здійснює Верховний Суд, однак, засуджений в порушення п. 1 ч. 2 ст. 427 КПК свою касаційну скаргу адресував до Верховного суду України.
За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне залишити без руху касаційну скаргу, надавши засудженому строк для усунення недоліків.
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Хмельницького апеляційного суду від 10 січня 2023 року щодо нього залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів із дня отримання копії ухвали.
Роз`яснити, що касаційна скарга повертається в разі, якщо особа в установлений строк не усунула недоліків касаційної скарги, залишеної без руху.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                               ОСОБА_2                                           ОСОБА_3