ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2023 року	Львів	Справа № 140/6172/22 пров. № А/857/16656/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
судді-доповідача -	Шевчук С. М.	
суддів -	Кухтея Р. В.	
         	Носа С.П. 	
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2022 року (рішення ухвалене за правилами спрощеного позовного провадження у м. Луцьк судом у складі головуючого судді Мачульського В.В., дата складення повного тексту рішення суду не зазначена) у справі № 140/6172/22 за адміністративним позовом Приватного підприємства "Голдкар" до Головного управління ДПС у Волинській області     про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії, суд – 
ВСТАНОВИВ:
        І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Приватне підприємство «ГОЛДКАР» звернулося з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення Комісії з питань зупинення реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних Головного управління ДПС у Волинській області від 29.08.2022 за №57656, зобов`язання Головного управління ДПС у Волинській області виключити Приватне підприємство «ГОЛДКАР» з переліку ризикових платників податків.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2022 року позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Комісії Головного управління ДПС у Волинській області з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних від 29.08.2022 №57656.
Зобов`язано Головне управління ДПС у Волинській області виключити Приватне підприємство «ГОЛДКАР» з переліку платників податку, які відповідають критеріям ризиковості.
Стягнуто з Головного управління ДПС у Волинській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Приватного підприємства «ГОЛДКАР» судові витрати в розмірі 2481,00 (дві тисячі чотириста вісімдесят одну гривню нуль копійок).
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги  вказує, що судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
На підтвердження доводів апеляційної скарги  відповідач вказує, що підставою для включення ПП «ГОЛДКАР» до переліку ризикових платників податків, слугувала податкова інформація, яка стала відома за проведеним аналізом інформації, що міститься в інформаційній системі «Податковий блок», даних ЄРПН та податкової звітності. У контролюючих органах наявна податкова інформація, яка стала відома у процесі провадження поточної діяльності під час виконання покладених на контролюючі органи завдань і функцій, що визначає ризиковість здійснення господарської операції, зазначеної в поданих для реєстрації податковій накладній/розрахунку коригування. Проведеним аналізом встановлено, що позивач, шляхом маніпулювання лімітом в СЕА ПДВ, сформованим за рахунок імпорту транспортних засобів в значних обсягах, здійснено реєстрацію податкової накладної на поставку транспортних засобів із значною націнкою 74,5-164% в адресу ТОВ «МХП-АГРО-С» та ФОП ОСОБА_1 . При цьому, позивачем не надано будь-яких документів для виключення останнього з переліку ризикових платників податку та спростування інформації наведеної у оскарженому рішення про відповідність платника п.8 Критеріїв. Також зазначає, що внесення контролюючим органом платника податків до переліку ризикових платників податків є лише діяльністю контролюючого органу з виконання своїх повноважень по збиранню та формуванню податкової інформації, яка сама по собі не створює для платника податків жодних правових наслідків у вигляді зміни або припинення його права та не породжує обов`язкових юридичних наслідків. Крім того, апелянт стверджує, що позовна вимога щодо виключення платника податків із переліку ризикових є неправомірною, так як суд в даному випадку перебирає функцію органу ДПС щодо зібрання, опрацювання та контролю за своєчасністю та достовірністю сплатою коштів до бюджету.
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4  статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України  (далі  КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. При цьому, позивачем скеровано на адресу суду пояснення та додатки до нього, якими позивач обгрунтовує свої заперечення доводів апеляційної скарги.
Про розгляд апеляційної  скарги сторони повідомлені шляхом надіслання копій ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду  на електронну адресу сторін, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено існування підстав для застосування до позивача п.8 критеріїв ризиковості платників податку з відповідним внесенням до переліку ризикових суб`єктів господарювання, що в свою чергу є підставою для скасування оскаржуваного рішення. Крім того, суд вважав, що зобов`язання відповідача виключити позивача з переліку платників податку, які відповідають критеріям ризиковості, є належним та достатнім способом захисту порушеного права позивача.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ПП «ГОЛДКАР» зареєстровано як юридична особа, на даний час перебуває на податкову обліку в ГУ ДПС у Волинській області, є платником ПДВ (витяг №2103184500306 від 11.08.2021), та основним видом діяльності якого є « 45.11 торгівля автомобілями та легковими автотранспортними засобами», що не заперечується відповідачем.
29.08.2022 Комісія ГУ ДПС у Волинській області прийняла рішення №57656 про відповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку, яким, відповідно до пункту 6 Порядку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 №1165 «Про затвердження порядків з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних» (далі - Порядок №1165), відносно ПП «ГОЛДКАР» прийнято рішення про відповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку, на підставі пункту 8 Критеріїв ризиковості платника податків. У контролюючих органах наявна податкова інформація, яка стала відома у процесі провадження поточної діяльності під час виконання покладених на контролюючі органи завдань і функцій, що визначає ризиковість здійснення господарської операції, зазначеної в поданих для реєстрації податковій накладній/розрахунку коригування. Шляхом маніпулювання лімітом в СЕА ПДВ, сформованим за рахунок імпорту транспортних засобів в значних обсягах, здійснено реєстрацію податкової накладної на поставку транспортних засобів із значною націнкою 74,5-164% в адресу ТОВ «МХП-АГРО-С» та ФОП ОСОБА_1 .
Вважаючи вказане вище рішення відповідача протиправним, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
Спірні правовідносини регулюються нормами Конституції України та Податкового кодексу України(в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі ПК України).
Відповідно до п. 61.1 ст. 61 ПК України податковий контроль система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Положеннями пп. 62.1.2 п. 62.1 ст. 62 ПК України визначено, що способами здійснення податкового контролю є, зокрема, інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів.
Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Згідно п. 201.10 ст. 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.
Якщо надіслані податкові накладні/розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених пунктом 201.1 цієї статті та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, а також у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування відповідно до пункту 201.16 цієї статті, протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді або зупинення їх реєстрації із зазначенням причин.
Згідно з п. 201.16 ст. 201 ПК України реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 № 1165 (набрала чинності 01.02.2020) затверджений Порядок зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі Порядок № 1165). Цей порядок визначає механізм зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі Реєстр), організаційні та процедурні засади діяльності комісій з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі (далі комісії контролюючих органів), права та обов`язки їх членів.
Відповідно до пункту 2 Порядку № 1165 автоматизований моніторинг відповідності податкової накладної/розрахунку коригування критеріям оцінки ступеня ризиків сукупність заходів та методів, що застосовуються контролюючим органом для виявлення ознак наявності ризиків порушення норм податкового законодавства за результатами проведення автоматизованого аналізу наявної в інформаційних системах контролюючих органів податкової інформації.
Комісія регіонального рівня комісія з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі головних управлінь ДПС в областях, м. Києві та Офісу великих платників податків ДПС (далі Комісія).
Ризик порушення норм податкового законодавства ймовірність складення та надання податкової накладної/розрахунку коригування для реєстрації в Реєстрі з порушенням норм підпункту "а" або "б" пункту 185.1 статті 185, підпункту "а" або "б" пункту 187.1 статті 187, абзацу першого пунктів 201.1, 201.7, 201.10 статті 201 ПК України за наявності об`єктивних ознак неможливості здійснення операції з постачання товарів/послуг, дані про яку зазначено в такій податковій накладній/розрахунку коригування, та/або ймовірності уникнення платником податку на додану вартість (далі платник податку) виконання свого податкового обов`язку.
Згідно з пунктом 5 Порядку № 1165 платник податку, яким складено та/або подано для реєстрації в Реєстрі податкову накладну/розрахунок коригування, що не відповідають жодній з ознак безумовної реєстрації, перевіряється щодо відповідності критеріям ризиковості платника податку (додаток 1), показникам, за якими визначається позитивна податкова історія платника податку (додаток 2).
Пунктом 6 Порядку № 1165 передбачено, що у разі коли за результатами автоматизованого моніторингу платник податку, яким складено податкову накладну/розрахунок коригування, відповідає хоча б одному критерію ризиковості платника податку, реєстрація таких податкової накладної/розрахунку коригування зупиняється.
Додатком № 1 до Порядку № 1165 визначені Критерії ризиковості платника податку на додану вартість, зокрема п. 8: у контролюючих органах наявна податкова інформація, яка стала відома у процесі провадження поточної діяльності під час виконання покладених на контролюючі органи завдань і функцій, що визначає ризиковість здійснення господарської операції, зазначеної в поданих для реєстрації податковій накладній/розрахунку коригування.
Пунктом 6 Порядку № 1165 визначено, що питання відповідності/невідповідності платника податку критеріям ризиковості платника податку розглядається комісією регіонального рівня.
У разі встановлення відповідності платника податку хоча б одному з критеріїв ризиковості платника податку комісією регіонального рівня приймається рішення про відповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку.
Включення платника податку до переліку платників, які відповідають критеріям ризиковості платника податку, здійснюється в день проведення засідання комісії регіонального рівня та прийняття відповідного рішення.
Платник податку отримує рішення про відповідність критеріям ризиковості платника податку через електронний кабінет у день прийняття такого рішення.
У рішенні зазначається підстава, відповідно до якої встановлено відповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку.
При цьому Додатком № 4 до Порядку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних затверджено бланк рішення про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку, форма якого містить обов`язкове для заповнення поле «податкова інформація (заповнюється у разі відповідності пункту 8 Критеріїв ризиковості платника податку)».
Отже, з огляду на правову конструкцію п. 8 Критеріїв та форму Бланку у Додатку № 4 колегія суддів зазначає, що при вирішенні спорів, який розглядається судом, з урахуванням приписів ч. 2 ст. 77 КАС України податковий орган повинен довести наявність на час прийняття оскарженого рішення певної сукупності обставин:
- існування у податкового органу податкової інформації відносно позивача, відповідно до якої існує ризиковість здійснення господарської операції, зазначеної в поданій для реєстрації податковій накладній;
- зазначена інформація стала відома контролюючому органу під час провадження ним поточної діяльності. При цьому, відомості про таку інформацію повинні зазначатись у рішенні податкового органу.
Встановлено, що у рішенні від 29.08.2022 за №57656 зазначено про відповідність платника податку ПП «ГОЛДКАР» критеріям ризиковості платника, зокрема п. 8 Критеріїв ризиковості платника податку, а саме: «у контролюючих органах наявна податкова інформація, яка стала відома у процесі провадження поточної діяльності під час виконання покладених на контролюючі органи завдань і функцій, що визначає ризиковість здійснення господарської операції, зазначеної в поданих для реєстрації податковій накладній/розрахунку коригування. Шляхом маніпулювання лімітом в СЕА ПДВ, сформованим за рахунок імпорту транспортних засобів в значних обсягах, здійснено реєстрацію податкової накладної на поставку транспортних засобів із значною націнкою 74,5-164% в адресу ТОВ «МХП-АГРО-С» та ФОП ОСОБА_1 ».
При цьому, будь-яких доказів на підтвердження податкової інформації, на підставі якої прийняте оскаржуване рішення про включення позивача до переліку ризикових платників податків, суду надано не було, як і не надано доказів того, що відповідач вчиняв будь-які дії, спрямовані на перевірку отриманої інформації шляхом направлення відповідного запиту платнику, крім того, контролюючим органом у оскаржуваному рішенні жодним чином не обґрунтовано та не наведено цифрових показників та розрахунків нібито відповідності підприємства пункту 8 Критеріїв ризиковості платника податків.
Також з оскаржуваного рішення вбачається, що контролюючим органом в рядку оскаржуваного  рішення «Податкова інформація»  не зазначено суть та характер наявної податкової інформації, що стала підставою для прийняття такого рішення, не ідентифіковано конкретні ризикові операції та/або податкові накладні платника, в яких були зафіксовані такі операції, не наведено конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття. 
З матеріалів справи убачається, що 19.10.2021 року позивачем укладено зовнішньоекономічний контракт з компанією CARWELL TRADE LTD №07-21  від 19.10.2021року, предметом якого є придбання у власність позивачем транспортних засобів.
Відповідно до ВМД UA 204020/2022/229313 позивачу поставлено компанією CARWELL TRADE LTD транспортний засіб марки МАН, 2016 року випуску, тип – сідельний тягач, номер кузова НОМЕР_1 , загальна  сума за рахунком (ціна товару) 22400 EUR, курс валюти 37,33650, з урахуванням коригувань 836337,60 грн. Окрім того, за наслідками розмитнення ввезеного товару, позивачу  нараховано до сплати обов`язкові митні та податкові платежі у розмірі 83633,76 грн та 183994,27 грн відповідно.
18.08.2022 року позивач уклав договір купівлі- продажу транспортного засобу з ФОП ОСОБА_1 , предметом якого є придбання  ФОП ОСОБА_1 у власність автомобіля, марки МАН, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , тип – сідельний тягач за ціною 1927000 грн, в тому числі ПДВ 321166,67 грн. 
Вказаний транспортний засіб був переданий позивачем  ФОП ОСОБА_1 за видатковою накладною №08-83 від 18.08.2022року, актом приймання – передачі транспортних засобів  від 18.08.2022року, акт огляду реалізованого транспортного засобу від 19.08.2022року. 
Розрахунки  за придбаний транспортний засіб проведені 18.08.2022 року, підтвердженням чого є платіжне доручення №559 від 18.08.2022року на суму 1927000 грн.
За наслідками проведення вказаної операції  позивачем складено податкову накладну №59 від 18.08.2022року.
Окрім обумовленого з матеріалів справи убачається, що 01.10.2021року позивачем укладено зовнішньоекономічний контракт з компанією FORTIGA Sp.z.o.o. №02-21, предметом якого є придбання у власність позивачем транспортних засобів.
Відповідно до ВМД UA 204020/2022/228913 позивачу поставлено компанією FORTIGA Sp.z.o.o. транспортний засіб марки МАН,  модель TGS 18.480, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , тип – сідельний тягач, загальна  сума за рахунком (ціна товару) 9200 EUR, курс валюти 37,41150000, з урахуванням коригувань 344185,80 грн. Окрім того, за наслідками розмитнення ввезеного товару, позивачу  нараховано до сплати обов`язкові митні та податкові платежі у розмірі 34418,58 грн та 75720,88 грн відповідно.
04.08.2022 року позивач уклав договір купівлі- продажу транспортного засобу № 08/29  з ТОВ «МХП-Агро – С», предметом якого є придбання у власність ТОВ «МХП-Агро – С» транспортного засобу марки МАН,  модель TGS18.480, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , тип – сідельний тягач за ціною 1201400 грн, в тому числі ПДВ 200233,33грн.
Вказаний транспортний засіб був переданий позивачем  ТОВ «МХП-Агро – С» за видатковою накладною №08-29 від 10.08.2022року, актом приймання – передачі транспортних засобів  від 10.08.2022року, акт огляду реалізованого транспортного засобу від 10.08.2022року. 
Розрахунки  за придбаний транспортний засіб проведені 10.08.2022 року, підтвердженням чого є платіжне доручення №3844650009 від 10.08.2022року на суму 1201400грн.
За наслідками проведення вказаної операції  позивачем складено податкову накладну №58 від 19.08.2022року.
Обґрунтовуючи  ризиковість здійснених господарських операцій,  відображених у перелічених первинних документах та поданих для реєстрації податкових  накладних, відповідач вказує, що ціна товару при його продажі названим контрагентам є такою, що сформована із значною націнкою, що на переконання відповідача є маніпулювання лімітом в СЕА ПДВ. 
Досліджуючи вказані доводи відповідача колегією суддів ураховано таке.
З урахуванням положень п.п.14.1.36. п. 14 ст. 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами;
Частиною 3 статті 189 Господарського кодексу України  визначено, що суб`єкти господарювання використовують у своїй діяльності  вільні  та  державні  регульовані ціни.
Вільні ціни  визначаються на всі види продукції (робіт, послуг), за винятком тих, на які встановлено державні регульовані ціни (частина 1 статті 190 Господарського кодексу України  ).
Вільні ціни визначаються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін, а у внутрішньогосподарських відносинах - також за рішенням суб`єкта господарювання (частина 2 статті 190 Господарського кодексу України).
Державні  регульовані ціни запроваджуються Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади, державними колегіальними органами та органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень у встановленому законодавством порядку (частина 1 статті 191 Господарського кодексу України).
У відповідності до  частини 2 статті 191 Господарського кодексу України, державне регулювання цін здійснюється згідно із  Законом України "Про ціни і ціноутворення"
Державне регулювання цін здійснюється шляхом:
1)установлення обов`язкових для застосування суб`єктами господарювання:
фіксованих цін;
граничних цін;
граничних рівнів торговельної надбавки (націнки) та постачальницько-збутової надбавки (постачальницької винагороди);
·          граничних нормативів рентабельності;
·          розміру постачальницької винагороди;
·          розміру доплат, знижок (знижувальних коефіцієнтів);
2) запровадження процедури декларування зміни ціни та/або реєстрації ціни.
Відповідно до статей 10 - 12 Закону України «Про ціни і ціноутворення» суб`єкти господарювання під час провадження господарської діяльності використовують: вільні ціни; державні регульовані ціни.
Ціни на товари, які призначені для реалізації на внутрішньому ринку України, установлюються виключно у валюті України, якщо інше не передбачено міжнародними угодами, ратифікованими Україною, та постановами Кабінету Міністрів України.
Вільні ціни встановлюються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін.
Державні регульовані ціни запроваджуються на товари, які справляють визначальний вплив на загальний рівень і динаміку цін, мають істотну соціальну значущість, а також на товари, що виробляються суб`єктами, які займають монопольне (домінуюче) становище на ринку.
Органами державного контролю (нагляду) та спостереження у сфері ціноутворення (далі - уповноважені органи) є: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з контролю за цінами; інші органи, визначені законом.
Повноваження та порядок діяльності уповноважених органів, права та обов`язки їх посадових осіб, які здійснюють державний контроль (нагляд) за дотриманням суб`єктами господарювання вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін та державне спостереження у сфері ціноутворення, визначаються цим Законом, Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» та іншими законами (ст. 16 Закону України «Про ціни і ціноутворення»).
Стаття 17 Закону України «Про ціни і ціноутворення»  визначає, що уповноважені органи мають право:
1)    проводити у суб`єктів господарювання в установленому порядку планові та позапланові перевірки: - достовірності зазначеної у документах інформації про формування, встановлення та застосування державних регульованих цін; -бухгалтерських книг, звітів, кошторисів, декларацій, показників реєстраторів розрахункових операцій та інших документів незалежно від способу подання інформації, пов`язаних з формуванням, встановленням та застосуванням державних регульованих цін; -наявності виписки або витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, а також документів, що посвідчують особу, в посадових осіб;
2)         одержувати відповідно до законодавства у письмовій формі пояснення, довідки і відомості з питань, що виникають під час проведення перевірки;
3)      одержувати безоплатно від суб`єктів господарювання, що перевіряються, копії документів та інші відомості, необхідні для здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін, документів, що можуть підтверджувати їх порушення, платіжних доручень, квитанцій, що підтверджують факт перерахування до бюджету коштів у разі застосування адміністративно-господарських санкцій, а також довідки, підготовлені суб`єктами господарювання на їх вимогу;
4)       робити запити та одержувати від органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в повному обсязі інформацію та документи, необхідні для виконання покладених на них функцій;
5)      вимагати від суб`єктів господарювання, що перевіряються, усунення виявлених порушень вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін;
6)     приймати рішення про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін;
7)   надавати органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування, суб`єктам господарювання обов`язкові для виконання приписи про усунення порушень вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін;
8)        звертатися до суду з позовами про стягнення до бюджету коштів у разі прийняття рішення про порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.
До суб`єктів господарювання застосовуються адміністративно-господарські санкції за:
1) порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін - вилучення необґрунтовано одержаної виручки, що становить позитивну різницю між фактичною виручкою від продажу (реалізації) товару та виручкою за цінами, сформованими відповідно до запровадженого способу регулювання (крім тих, що на постійній основі надають житлово-комунальні послуги або мають адресного споживача), та штраф у розмірі 100 відсотків необґрунтовано одержаної виручки;
2) стягнення плати за товари, які згідно із законодавством надаються безоплатно, - штраф у розмірі 100 відсотків вартості проданих (реалізованих) товарів;
3) надання уповноваженим органам недостовірних відомостей - штраф у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;
4) невиконання приписів уповноважених органів або створення перешкод для виконання покладених на них функцій - штраф у розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ст. 20 Закону України «Про ціни та ціноутворення»).
Підсумовуючи викладене, діяльність позивача, як суб`єкта господарювання полягає на провадження певного виду економічної діяльності направленого на отримання ним доходу, який в свою чергує є не лише об`єктом оподаткування ПДВ але й об`єктом оподаткування податком на прибуток та джерелом виплати доходу його працівникам, під час виплати якого також забезпечується  сплата відповідних податків . 
Під час провадження господарської діяльності,  суб`єкт господарювання є  вільним у формуванні ціни на належний йому товар, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін.
Колегією суддів ураховано, що належні позивачу транспортні засоби, які стали предметом обумовлених господарських правовідносин не належать до товарів на які  запроваджено державне регулювання цін.
Як наслідок, позивач у перелічених правовідносинах є вільним у формуванні ціни на належний йому товар, в тому числі і визначення торгівельної націнки на такий товар.
Також колегією суддів ураховано, що матеріали справи не містять жодних доказів, зібраних в установленому порядку контролюючими органами з приводу порушення позивачем порядку формування таких цін на обумовлені транспортні засоби. 
За наведених обставин, колегія вважає надуманими приведені відповідачем сумніви щодо порушення позивачем порядку формування ціни на товар за податковими накладними, наданими для реєстрації в ЄДРПН з метою маніпулювання лімітом в СЕА ПДВ.
На переконання колегії суддів обумовлені необґрунтовані   (нормами національного законодавства та зібраними у справі доказами) припущення контролюючого органу негативно впливають на його імідж позивача, як доброчесного суб`єкта господарювання у зв`язку з чим створюються   перешкоди  в здійсненні  господарської діяльності.
З урахуванням наведеного вище та наявних в матеріалах справи первинних документів, які оформлені позивачем в рамках господарських відносин із контрагентами, копії яких надані, колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуване рішення є необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.
Доводи апелянта про недостатність основних засобів для здійснення господарської діяльності та трудових ресурсів колегія судді не приймає до уваги, оскільки такі не підтвердженні жодними доказами.
Крім того, як правильно зазначив суд першої інстанції, спірні правовідносини у справі пов`язані із застосуванням положень Порядку №1165, який набрав чинності з 01 лютого 2020 року та регулює правовідносини щодо прийнятого відповідачем рішення, а тому покликання відповідача на відсутність порушень права позивача оскаржуваним рішенням та застосування правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах, зокрема, від 27 серпня 2019 року у справі №540/2077/18 до уваги не приймаються, оскільки у вказаних судових рішеннях правова позиція стосується правовідносин, пов`язаних із застосуванням норм Порядку №117.
Таким чином, враховуючи, що оскаржуване рішення є підставою для автоматичного зупинення реєстрації податкових накладних в Єдиному державному реєстрі податкових накладних, це створює перешкоди в здійсненні господарських операцій, а тому наявність запису в базах даних ДПС України про Приватне підприємство «ГОЛДКАР»  як «ризикове підприємство» порушує права та охоронювані законом інтереси платника, оскільки не дозволяє виконувати покладений на останнього обов`язок щодо реєстрації податкових накладних, що, у свою чергу, фактично позбавляє можливості позивача належним чином проводити свою господарську діяльність.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність прийняття рішення від 29.08.2022 за №57656 про відповідність позивача пункту 8 Критеріїв ризиковості платника податку на додану вартість, що в свою чергу є підставою для його скасування.
Щодо позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління ДПС у Волинській області виключити ПП «ГОЛДКАР» з переліку платників, які відповідають критеріям ризиковості, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Пунктом 6 Порядку №1165 передбачено, що у разі надходження до контролюючого органу відповідного рішення суду, яке набрало законної сили, комісія регіонального рівня виключає платника податку з переліку платників податку, які відповідають критеріям ризиковості платника податку.
Згідно із частинами 1, 2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 року (остаточне) по справі «ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ» зазначив, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Толдер проти Сполученого Королівства». Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-ІІ).
У даному випадку позовна вимога щодо зобов`язання виключити позивача з переліку платників податків, які відповідають критеріям ризиковості, не є втручанням у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень, а є гарантією того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність задоволення адміністративного позову.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін. 
Підстави для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.
Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -
                                                   П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення.
Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2022 року у справі №140/6172/22 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої  статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.  

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	С. П. Нос