Справа № 991/1182/23
Провадження №11-сс/991/178/23
Слідчий суддя - ОСОБА_1 
Головуючий: ОСОБА_2 

ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
АПЕЛЯЦІЙНА ПАЛАТА
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2023 року                                                                        м. Київ 

Колегія суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду у складі:
головуючого                                      ОСОБА_2 ,
суддів                                                             ОСОБА_3 ,
                                                ОСОБА_4 ,
секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 10.02.2023, якою було повернуто їй матеріали скарги на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

ВСТАНОВИЛА:
1. Зміст оскаржуваного судового рішення
і встановлені судом першої інстанції обставини
Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 10.02.2023 було повернуто ОСОБА_6 матеріали скарги на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Обставини, встановлені слідчим суддею. 
09.02.2023 до Вищого антикорупційного суду засобами поштового зв`язку надійшла скарга ОСОБА_6 від 06.02.2023 на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) за її заявою від 02.02.2023. Скаржниця просила зобов`язати уповноважену особу НАБ України виконати вимоги ч. 1 ст. 214 КПК України та внести відомості про кримінальні правопорушення до ЄРДР.
Дослідивши зміст скарги та долучені до неї матеріали, слідчий суддя дійшла висновку про необхідність повернення скарги особі, яка із нею звернулась. 
ОСОБА_6 у своїй скарзі зазначила про невиконання уповноваженими особами НАБ України вимог ст. 214 КПК України стосовно внесення відомостей до ЄРДР за її заявою про вчинення кримінальних правопорушень від 02.02.2023.
У своїй заяві ОСОБА_6 зазначає про те, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , а також агентство з нерухомості «Город», незаконно отримали приміщення (квартири) комунальної власності, розташовані за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 . 
Після привласнення вказаного вище майна, Шкільові розташували у цих приміщеннях ТОВ «Город» (АН «Город»). З цього часу на сім`ю ОСОБА_6 розпочався тиск, метою якого було виселення та відчуження квартири, яка належить їй на праві власності. На обґрунтування своїх доводів заявниця посилалась на відповідні документи, які додала до самої заяви. Також зазначила про факт вбивства її рідних та визнання після цих подій належної їй квартири спірною. Керування цими діями здійснюється безпосередньо директором комунального підприємства «Жилкомсервіс» ОСОБА_10 . Легалізація незаконно придбаного нерухомого майна вже почалась, квартири переобладнуються під готель та використовуються як нелегальний хостел. Податки сплачуються в заниженому розмірі. Вказаними діями, зазначені у заяві особи, на думку заявниці, вчинили кримінальні правопорушення, передбачені ст. 191 та ст. 209 КК України.
Зважаючи на те, що у скарзі ОСОБА_6 мова йде про ймовірне вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 191 та ст. 209 КК України, зокрема директором комунального підприємства «Жилкомсервіс», однак, відсутні відомості про те, що: 1) таке підприємство відноситься до суб`єктів великого підприємництва, у статутному капіталі якого частка державної або комунальної власності перевищує 50 відсотків, слідчий суддя позбавлений можливості перевірити чи передбачений такий суб`єкт злочину у п. 1 ч. 5 ст.216 КПК України; 2) діями зазначених вище осіб завдано шкоди, яка у дві тисячі і більше разів перевищує розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на час вчинення кримінального правопорушення, у зв`язку з чим підстави і процесуальні повноваження з розгляду цієї скарги у слідчого судді Вищого антикорупційного суду відсутні.
З огляду на викладене, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 304 КПК України, за переконанням слідчого судді, скарга ОСОБА_6 підлягає поверненню особі, яка її подала, оскільки вона не підлягає розгляду у Вищому антикорупційному суді.
Слідчий суддя дійшов висновку, що скарга ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, має подаватись до місцевого суду, в порядку ч.3 ст. 32 КПК України, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться Національне антикорупційне бюро України (м. Київ, вул. В. Сурикова, 3), а саме до Солом`янського районного суду м. Києва.

2. Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
Не погодившись із ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 10.02.2023, ОСОБА_6 було подано апеляційну скаргу, у якій остання прохала скасувати ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 10.02.2023 та постановити нову, якою зобов`язати детектива, слідчого Національного антикорупційного бюро України зареєструвати в ЄРДР її заяву про вчинення злочину та надати їй витяг з ЄРДР про таку реєстрацію. 
Вказала, що не бажає приймати участь у апеляційному розгляді у зв`язку із запровадженим в Україні воєнним станом. 
За переконанням ОСОБА_6 , незаконність оскаржуваної ухвали полягає в тому, що слідчим суддею Вищого антикорупційного суду проігноровано вимоги ст. 214 КПК України, належним чином не досліджено та не оцінено надані нею докази. 
На обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що невнесення відомостей до ЄРДР за її заявою від 02.02.2023, поданою до НАБУ, суперечить приписам ч. 1 ст. 214 КПК України. 
Вказує, що така заява стосується вчинення злочинів ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , а також агентством з нерухомості «Город», передбачених ст.ст. 191, 209 КК України.
Зокрема, про вчинення таких злочинів вбачається із складеної нею «Схеми розграбованої житлової нерухомості в центрі міста». Із цієї схеми, за переконанням ОСОБА_6 , видно, що частина квартир за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 змінила функціональне призначення, а саме - частина квартир була віддана агентству з нерухомості « Город », а частина віддана під облаштування нелегального хостелу, що є недопустимим під час війни, оскільки велика кількість мешканців м. Харкова втратила нерухомість внаслідок ракетних обстрілів м. Харкова. 
ОСОБА_12 та ОСОБА_13 незаконно отримали приміщення за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 . 
Вказала, що на неї та її родину здійснюється тиск з метою заволодіння квартирою. Про це свідчить позовна заява агентства з нерухомості « Город ». 
Крім того, на її переконанням, про факт вчинення корупційного злочину свідчить побудова споруди за відсутності належних дозвільних документів. 
Усім свавіллям та розкраданням державного майна керує безпосередньо директор комунального підприємства «Жилкомсервіс» ОСОБА_10 . Саме з його допомогою вдалося громадянам ОСОБА_14 та ОСОБА_15 переписати майже усе нерухоме майно за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 на дві сім`ї. Легалізація цього незаконно придбаного майна вже почалася. Нерухомість переобладнується під готель та використовується як нелегальний хостел. 

3. Позиції учасників судового провадження
У судове засідання ОСОБА_6 не з`явилась, прохала здійснювати розгляд апеляційної скарги за її відсутності (а.с.52). Про час, дату та місце судового розгляду повідомлялась належним чином (а.с. 114, 121, 130 - 131).
Уповноважені особи Національного антикорупційного бюро України та Спеціалізованої антикорупційної прокуратури не з`явились; про час, дату та місце судового розгляду повідомлялись належним чином (а.с. 113, 115- 116, 118, 119, 122 - 129). 

4. Мотиви суду
Заслухавши доповідь головуючого, перевіривши матеріали апеляційного провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Пунктом 18 ч. 1 ст. 3 визначено, що слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, та у випадку, передбаченому статтею 247 цього Кодексу, - голова чи за його визначенням інший суддя відповідного апеляційного суду.
Кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. Кримінальні провадження щодо кримінальних правопорушень, що вчинені на території України і віднесені до предметної підсудності Вищого антикорупційного суду, здійснює Вищий антикорупційний суд (ч. 1 ст. 32 КПК України). 
Згідно із ч. 1, 2 ст. 33-1 КПК України Вищому антикорупційному суду підсудні кримінальні провадження стосовно корупційних кримінальних правопорушень, передбачених в примітці статті 45 Кримінального кодексу України, статтями 206-2, 209, 211, 366-2, 366-3 Кримінального кодексу України, якщо наявна хоча б одна з умов, передбачених пунктами 1-3 частини п`ятої статті 216 Кримінального процесуального кодексу України. Слідчі судді Вищого антикорупційного суду здійснюють судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду відповідно до частини першої цієї статті. 
У примітці до ст. 45 КК України вказано, що корупційними кримінальними правопорушеннями відповідно до цього Кодексу вважаються кримінальні правопорушення, передбачені статтями 191, 262, 308, 312, 313, 320, 357, 410, у випадку їх вчинення шляхом зловживання службовим становищем, а також кримінальні правопорушення, передбачені статтями 210, 354, 364, 364-1, 365-2, 368-369-2 цього Кодексу. Кримінальними правопорушеннями, пов`язаними з корупцією, відповідно до цього Кодексу вважаються кримінальні правопорушення, передбачені статтями 366-2, 366-3 цього Кодексу.
Частиною 5 ст. 216 КПК України передбачено, що детективи Національного антикорупційного бюро України здійснюють досудове розслідування кримінальних правопорушень, передбачених статтями 191, 206-2, 209, 210, 211, 354 (стосовно працівників юридичних осіб публічного права), 364, 366-2, 366-3, 368, 368-5, 369, 369-2, 410 Кримінального кодексу України, якщо наявна хоча б одна з таких умов:1) кримінальне правопорушення вчинено: Президентом України, повноваження якого припинено, народним депутатом України, Прем`єр-міністром України, членом Кабінету Міністрів України, першим заступником та заступником міністра, членом Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Антимонопольного комітету України, Головою Державного комітету телебачення і радіомовлення України, Головою Фонду державного майна України, його першим заступником та заступником, членом Центральної виборчої комісії, Головою Національного банку України, його першим заступником та заступником, Головою Національного агентства з питань запобігання корупції, його заступником, Директором Бюро економічної безпеки України, його заступником, членом Ради Національного банку України, Секретарем Ради національної безпеки і оборони України, його першим заступником та заступником, Постійним Представником Президента України в Автономній Республіці Крим, його першим заступником та заступником, радником або помічником Президента України, Голови Верховної Ради України, Прем`єр-міністра України; державним службовцем, посада якого належить до категорії "А"; депутатом Верховної Ради Автономної Республіки Крим, депутатом обласної ради, міської ради міст Києва та Севастополя, посадовою особою місцевого самоврядування, посаду якої віднесено до першої та другої категорій посад; суддею (крім суддів Вищого антикорупційного суду), суддею Конституційного Суду України, присяжним (під час виконання ним обов`язків у суді), Головою, заступником Голови, членом, інспектором Вищої ради правосуддя, Головою, заступником Голови, членом, інспектором Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; прокурорами органів прокуратури, зазначеними у пунктах 1-4, 5-11 частини першої статті 15 Закону України "Про прокуратуру"; особою вищого начальницького складу державної кримінально-виконавчої служби, органів та підрозділів цивільного захисту, вищого складу Національної поліції, посадовою особою митної служби, якій присвоєно спеціальне звання державного радника митної служби III рангу і вище, посадовою особою органів державної податкової служби, якій присвоєно спеціальне звання державного радника податкової служби III рангу і вище; військовослужбовцем вищого офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Національної гвардії України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України; керівником суб`єкта великого підприємництва, у статутному капіталі якого частка державної або комунальної власності перевищує 50 відсотків; 2) розмір предмета кримінального правопорушення, передбаченого статтями 354 (стосовно працівників юридичних осіб публічного права), 368, 369, 369-2 Кримінального кодексу України, у п`ятсот і більше разів перевищує розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на час вчинення кримінального правопорушення, а також предмет кримінального правопорушення або розмір завданої шкоди у кримінальних правопорушеннях, передбачених статтями 191, 206-2, 209, 210, 211, 364, 410 Кримінального кодексу України, у дві тисячі і більше разів перевищує розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на час вчинення кримінального правопорушення (якщо кримінальне правопорушення вчинено службовою особою державного органу, правоохоронного органу, військового формування, органу місцевого самоврядування, суб`єкта господарювання, у статутному капіталі якого частка державної або комунальної власності перевищує 50 відсотків); 3) кримінальне правопорушення, передбачене статтею 369, частиною першою статті 369-2 Кримінального кодексу України, вчинено щодо службової особи, визначеної у частині четвертій статті 18 Кримінального кодексу України або у пункті 1 цієї частини.
У скарзі, поданій до слідчого судді, ОСОБА_6 зазначила про незаконне отримання ОСОБА_7 , ОСОБА_16 , ОСОБА_9 та агентством з нерухомості «Город» приміщень (квартир) комунальної власності, розташованих за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .
Після привласнення вказаного вище майна, Шкільові розташували у цих приміщеннях ТОВ «Город» (АН «Город»). З цього часу на сім`ю ОСОБА_6 розпочався тиск, метою якого було виселення та відчуження квартири, яка належить їй на праві власності. Вказала про факт вбивства її рідних та визнання після цих подій належної їй квартири спірною. 
Керування цими діями, за переконанням ОСОБА_6 , здійснюється безпосередньо директором комунального підприємства «Жилкомсервіс» ОСОБА_10 . Зазначила про легалізація незаконно придбаного нерухомого майна; переобладнання квартири під готель та її використання як нелегального хостелу; ухилення від сплати податків. Вказаними діями, зазначені у заяві про вчинення злочину особи, на думку заявниці, вчинили кримінальні правопорушення, передбачені ст. 191 та ст. 209 КК України.
Колегія суддів погоджується із висновками слідчого судді, що зі скарги ОСОБА_6 та матеріалів, доданих до неї, не вбачається наявність предметної підсудності Вищого антикорупційного суду, передбаченої ч. 1, 2 ст. 33-1 КПК України, зокрема - наявності умов, передбачених пунктами 1-3 частини п`ятої статті 216 Кримінального процесуального кодексу України. 
В силу приписів ч. 2 ст. 33-1 КПК України, оскільки слідчі судді Вищого антикорупційного суду здійснюють судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, слідчий суддя не був уповноваженим на розгляд скарги ОСОБА_6 . 
А тому, в силу вимог ч. 2 ст. 304 КПК України, ОСОБА_6 було повернуто її скаргу, оскільки вона не підлягає розгляду у Вищому антикорупційному суді.
Відповідно до ч. 3 ст. 32 КПК України у разі якщо кримінальне правопорушення, досудове розслідування якого проводилося територіальним управлінням Національного антикорупційного бюро України (крім кримінальних правопорушень, які цим Кодексом віднесені до підсудності Вищого антикорупційного суду), вчинено у межах територіальної юрисдикції місцевого суду за місцезнаходженням відповідного територіального управління Національного антикорупційного бюро України, то кримінальне провадження здійснює суд, найбільш територіально наближений до суду за місцезнаходженням відповідного територіального управління Національного антикорупційного бюро України, іншої адміністративно-територіальної одиниці (Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя). 
Оскільки до Національного антикорупційного бюро України, що знаходиться за адресою: вул. Василя Сурикова, 3 у м. Києві найбільш територіально наближеним судом за місцезнаходження є Солом`янський районний суд м. Києва, слідчий суддя дійшов вірних висновків, що судовий контроль за скаргою ОСОБА_6 має здійснюватися саме цим судом. 

5. Висновки суду
Згідно із ч.ч. 1,2 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
В силу вимог ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.
Розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 10.02.2023, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення. 
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 532 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 10.02.2023 - без змін. 
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:                          ОСОБА_2 

Судді:                                           ОСОБА_3 

                                                                                ОСОБА_4