П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  240/4325/22 

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Нагірняк М.Ф.
Суддя-доповідач -  Курко О. П.   

03 січня 2023 року 
м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Курка О. П. 
суддів:  Боровицького О. А.  Шидловського В.Б. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії, 

В С Т А Н О В И В :
в лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.     
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 та громадська організація "Проти придурків та ідіотів" відповідно до вимог ст.13 Закону України "Про доступ до публічної інформації" 05.12.2021року направили Відповідачу як розпоряднику інформації запит "05.12.21 МВСУ запит звернення" про надання:
1) інформації про виконавців, яким доручено розгляд скарги щодо неналежного виконання обов`язку щодо захисту прав та свобод громадянина заступником Голови Національної поліції України - начальником Головного слідчого управління Цуцкірідзе М.С., яку направили ОСОБА_1 спільно з громадською організацією "Проти придурків та ідіотів";
2) причини ненадання відповіді на скаргу заявнику.
До запиту була долучена копія скарги від 12.08.2021року №50.
Такий інформаційний запит був направлений на офіційний сайт МВС України (електронну поштову адресу mvsinfo@mvsinfo.gou.ua) у звичайному виді та підписаний електронним ключем у форматі р7s, але жодної відповіді заявники не отримали.
Вказані обставини слугували підставою для звернення позивача з позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Так, спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та інформації, що становить суспільний інтерес, регулюються правовими нормами Закону України "Про доступ до публічної інформації" від 13 січня 2011 року N 2939-VI    (надалі - Закон N 2939-VI), що були чинні на день виникнення спору.
За змістом статті 5 зазначеного Закону N 2939-VI доступ до інформації забезпечується, зокрема, шляхом надання інформації за запитами на інформацію.
Приписами частин першої, другої статті 19 Закону N 2939-VI закріплено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.
При цьому за визначенням, закріпленим у статті 1 цього ж Закону N 2939-VI, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
За змістом положень ст.19 цього ж Закону запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача. Письмовий запит подається в довільній формі.
З метою спрощення процедури оформлення письмових запитів на інформацію особа може подавати запит шляхом заповнення відповідних форм запитів на інформацію, які можна отримати в розпорядника інформації та на офіційному веб-сайті відповідного розпорядника. Зазначені форми мають містити стислу інструкцію щодо процедури подання запиту на інформацію, її отримання тощо (ч.6 ст.19 цього ж Закону).
Водночас, зі змісту наданих відповідачем пояснень, на виконання вимог ч.6 ст.19 Закону України "Про доступ до публічної інформації" на офіційному відомчому веб-порталі у вкладці "Електронні звернення громадян" (mvs.gov.ua) розміщено роз`яснення про те, як подати електронні звернення до МВС України. Зокрема, зазначено електронну пошту: pgmia@mvs.gov.ua та можливість завантажити Форму для подання електронних звернень громадян.
Отже, судом встановлено, що звернення до Міністерства внутрішніх справ України приймаються на адресу електронної пошти - pgmia@mvs.gov.ua.
Безспірно, відповідно до частини першої статті 20 Закону N 2939-VI розпорядники інформації мають надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Разом з тим, суд погоджується з доводами відповідача про відсутність доказів щодо надходження вказаного в позові запиту "05.12.21 МВСУ запит звернення" на адресу відповідача.
Так, згідно листа Департаменту документообігу та контролю МВС України від 21.11.2022 року, долученого до відзиву на позов, переглядом реєстраційно-моніторингових карток системи електронного документообігу апарату МВС не встановлено фактів надходження та реєстрації запиту (заяви, скарги тощо) ОСОБА_1 від 05.12.2021року.
Більш того, суд враховує , що частиною 1 та 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Тобто, позивач повинен відповідно до приписів частини першої статті 77 КАС України довести обставину дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав чи інтересів позивача належними та допустимими доказами, в тому числі сам факт подання спірного запиту.
Водночас, всупереч вказаним вимогам позивач не надав жодних доказів про направлення на адресу відповідача саме спірного вказаного запиту від 05.12.2021 року «05.12.21 МВСУ запит звернення», який саме зумовлює наявність спору, а не іншого запиту за вказаною датою на адресу відповідача. 
Суд звертає увагу, що долучений до позову скрін-шот містить інформацію про три вкладені файли, в тому числі два від 05.12.2021року, але назва жодного із них не відповідає назві, яка наведена у позовній заяві (« 05.12.21 МВСУ запит звернення»).  
А тому, відсутність підтвердження надходження до відповідача спірного інформаційного запиту позивача « 05.12.21 МВСУ запит звернення» виключає наявність у відповідача обов`язку його розглянути та надати позивачу запитувану інформацію в строки, передбачені ст.20 Закону N 2939-VI, а тому такі дії відповідача не можуть свідчити про певну бездіяльність відповідача. 
Більш того, відповідно до долученої до спірного запиту скарги від 12.08.2021року №50 спірні відносини позивача з МВС України зумовлені, на думку позивача, певними порушеннями органами слідства та дізнання вимог кримінального процесуального законодавства у кримінальному провадженні №12018060190000509.
У зв`язку з цим суд вважає безпідставними доводи позивача, що спірний запит підлягав реєстрації та розгляду у відповідності до вимог Закону України "Про звернення громадян" від 2 жовтня 1996 року № 393/96-ВР.
Позивач не врахував, що приписами ст.12 цього ж Закону прямо передбачено, що дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України "Про судоустрій і статус суддів" та "Про доступ до судових рішень", Кодексом адміністративного судочинства України, законами України "Про запобігання корупції", "Про виконавче провадження".
Аналогічно позивач не врахував, що приписами ч.2 ст.2 Закону N 2939-VI також зазначено, що цей Закон не поширюється на відносини щодо отримання інформації суб`єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій, а також на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.
Зазначене свідчить, що спірні відносини між сторонами по даній справі не регулюються ні правовими нормами Закону N 2939-VI ні правовими нормами Закону України "Про звернення громадян".
Суд враховує, що відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Статтею 5 КАС України визначено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Згідно з ч.2 ст.5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З наведеного випливає, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.
Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного Позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. 
Оцінюючи позицію апелянта, колегія суддів вважає, що обставини, наведені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, у апеляційній скарзі не зазначено.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.    
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2022 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Курко О. П.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Боровицький О. А.    Шидловський В.Б.