П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
13 березня 2023 року                                                                                             м. Київ
 
Справа №752/6231/22
Провадження № 22-ц/824/4359/2023
 
            Резолютивна частина постанови оголошена 13 березня 2023 року
            Повний текст постанови складено 14 березня 2023 року
 
            Київський апеляційний  суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
                        судді-доповідача  Стрижеуса А.М., 
                        суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.
                        секретаря: Карпенка В.Р.
сторони:         
позивач          ОСОБА_1 ,
відповідач     Управління адміністративними будинками Управління справами                                         Апарату Верховної Ради України,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2022 року, ухваленого у складі судді Кордюкової Ж.І., у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
 
В С Т А Н О В И В:
 
У червні 2022 року  ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України  про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 у період з 13 травня 2021 року по 16 травня 2022 року перебував в трудових відносинах з відповідачем.
16 травня 2022 року ОСОБА_1 звільнено з роботи з посади начальника відділу матеріально-технічного забезпечення УАБ УСА ВРУ у зв`язку зі скороченням штату працівників.
Про майбутнє вивільнення ОСОБА_1 попередили 04 лютого 2022 року.
Позивач вважав своє звільнення незаконним, оскільки відповідач не запропонував йому інші посади для працевлаштування.
За наведених підстав, ОСОБА_1 просив поновити його на посаді начальника відділу матеріально-технічного забезпечення Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України, а у разі скорочення цієї посади поновити його на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розпису Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України шляхом введення скороченої посади; допустити до негайного виконання рішення в частині поновлення на роботі; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17 травня 2022 року до дня поновлення на роботі з розрахунку 47 446,83 грн. на місяць; вирішити питання про судові витрати.
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 16 червня 2022 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відкрито провадження у цивільній справі.
Призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2022 року позовні вимоги  ОСОБА_1 до Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишено без задоволення.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині поновлення ОСОБА_1 на рівнозначній посаді або внесення відповідних змін до штатного розпису УАБ УСА ВРУ шляхом введення скороченої посади у разі скорочення посади начальника відділу матеріально-технічного забезпечення УАБ УСА ВРУ, суд першої інстанції зробив висновок про те, що внесення змін у штатний розпис належить до внутрішньогосподарської діяльності суб`єкта господарювання та входить до його компетенції. При цьому суд врахував висновок Верховного Суду по справі
 № 755/3495/16-ц, згідно якого рішення про визначення структури підприємства, про зміну в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників є виключною компетенцією власника підприємства або уповноваженого ними органу та є складовою права на управління діяльністю підприємством чи установою. При цьому, правом працівника залишається оспорювати власне саме правомірність його звільнення.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині вимог про поновлення його на посаді начальника відділу матеріально-технічного забезпечення УАБ УСА ВРУ та допуску негайного виконання рішення, суд першої інстанції зробив висновок про відсутність порушень норм КЗпП України піж час звільнення позивача із займаної посади, оскільки у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, а саме скорочення чисельності та штату працівників; 21 лютого 2022 року ОСОБА_1 був попереджений відповідачем про майбутнє можливе звільнення за частиною першою статті 40 КЗпП України в зв`язку зі скороченням штату працівників, що позивач засвідчив своїм підписом; відповідач запропонував позивачу за списками вакантні посади в УАБУС АВРУ станом на 07 лютого 2022 року, з яких він не обрав для переведення жодної. 
Оскільки суд дійшов висновку про відмову в поновленні позивача на роботі, то приписи частини другої статті 235 КЗпП України не застосовуються, оскільки підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу відсутні.
24 листопада 2022 року ОСОБА_1 подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 07жовтня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення постановлено з порушенням норм як процесуального, так і матеріального права, до виниклих правовідносин не застосовані належні правові норми. Причинами, які призвели до постановлення незаконного рішення є: неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи; неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів; неправильного  їх дослідження чи оцінки; неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 
від 28 листопада 2022 року апеляційну скаргу передано судді-доповідачу.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 листопада 2022 року витребувано з Голосіївського районного суду міста Києва матеріали цивільної справи № 752/6231/22 за позовом ОСОБА_1 до Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
09 січня 2023 року матеріали цивільної справи № 752/6231/22 за позовом 
ОСОБА_1 до Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу надійшли до Київського апеляційного суду.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 січня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2022 року у справ за позовом ОСОБА_1 до Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
            Ухвалою Київського апеляційного суду від 03 лютого 2023 року справу призначено до розгляду з викликом учасників справи.
            У поданому відзиві представник УАБ УСА ВРУ адвокат Є.Є Воронов заперечував проти доводів апеляційної скарги, посилаючись на те що вони є необґрунтованими.
За правилами частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтримали доводи апеляційної скарги.
Представник відповідача УАБ УСА ВРУ адвокат Воронов Є.Є. заперечував проти доводів апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
 
Встановлено, що 09 серпня 2018 було затверджене положення про Відділ матеріально-технічного забезпечення УАБ УСА ВРУ.
ОСОБА_1 перебував в трудових відносинах з УАБ УСА ВРУ з 13 травня 
2021 року та обіймав посаду начальника відділу матеріально-технічного забезпечення, що підтверджуються копією наказу «Про прийняття на роботу» від 12 травня 2021 року 
№ 123 та копією трудової книжки серії НОМЕР_1 .
01 лютого 2022 року була затверджена структура УАБ УСА ВРУ, яка передбачала в своєму складі Відділ забезпечення матеріальними ресурсами з кількістю штатних одиниць 7 осіб (1 - начальник відділу, 1 - заступник начальника відділу, 5 - провідні спеціалісти з матеріально-технічного забезпечення), яка розпорядженням від 03 лютого 2022 року 
№ 15-7/03-11 була введена в дію з 01 лютого 2022 року (пункт 1 розпорядження).
01 лютого 2022 року розпорядженням від 03 лютого 2022 № 15-7/03-11 був ліквідований поміж інших відділів і секторів Відділ матеріально-технічного забезпечення із загальною чисельністю 14 штатних одиниць (пункт 2.1.4 розпорядження), створений Відділ забезпечення матеріальними ресурсами з кількістю 7 штатних одиниць (пункт 2.2.2 розпорядження).
07 лютого 2022 року затверджено положення про Відділ забезпечення матеріальними ресурсами УАБ УСА ВРУ.
07 лютого 2022 року складена довідка про вакантні посади УАБ УСА ВРУ станом на 07 лютого 2022 року не запропоновані працівникам, що отримали попередження про наступне вивільнення.
21 лютого 2022 року ОСОБА_1 був попереджений про майбутнє можливе звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України в зв`язку зі скороченням штату працівників.
21 лютого 2022 року за участю ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 був складений акт про ознайомлення ОСОБА_1 щодо переведення на вакантну посаду провідного економіста Відділу забезпечення матеріальними ресурсами та ознайомлення з існуючими в УАБУС АВРУ вакантними посадами (фахівців, інженерів, технічних службовців, робітників), а також про його відмову від підписання зазначених пропозицій.
30 квітня 2022 року затверджено структуру УАБ УСА ВРУ, яка з 01 травня 
2022 року передбачала в своєму складі Відділ забезпечення матеріальними ресурсами з кількістю штатних одиниць 11 осіб (1 - начальник відділу, 1 - заступник начальника відділу, 3 - провідний економіст з матеріально-технічного забезпечення, 1 - завідувач складу, 1 - комірник старший, 2 - комірники, 2 - підсобні робітники).
16 травня 2022 року позивач був звільнений з роботи на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату працівників, що підтверджується копією наказу від 04 травня 2022 року № 70 та копією наказу від 16 травня 2022 року № 103.
Судом встановлено і не заперечувалось сторонами, що ОСОБА_1 не є членом первинної профспілкової організації.
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.
Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією Україниправ і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.
Отже, під час розгляду спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи (стаття 5-1 КЗпП України). 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених, зокрема у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
Згідно з статтею 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.
Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.
При розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.
Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.
У правовому висновку, викладеному в постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року (провадження № 6-40цс15), зазначено, що оскільки обов`язок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.
З матеріалів справи вбачається і не спростовується позивачем, що 21 лютого 2022 року ОСОБА_1 попереджено про майбутнє вивільнення із займаної посади за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату працівників.
Після попередження ОСОБА_1 про майбутнє звільнення за частиною першою статті 40 КЗпП України відповідач запропонував йому за списками вакантні посади в УАБУС АВРУ станом на 07 лютого 2022 року, з яких він не обрав для переведення жодної. Ці обставини також підтвердили свідки допитані судом першої інстанції: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , зі свідчень яких суд встановив, що позивачу пропонували посаду провідного економіста Відділу забезпечення матеріальними ресурсами та інші посади технічного напрямку, що позивачу були запропоновані усі вакантні посади станом на 07 лютого 2022 року, при цьому ОСОБА_1 ознайомився з усіма вакантними посадами, викладеними у довідці, та відмовився від підпису про ознайомлення.
За таких обставин суд вважає, що відповідач виконав вимоги щодо працевлаштування позивача, оскільки запропонував йому наявні вакантні посаду та роботи.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (пункт 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19, провадження № 15-52гс20).
Вимога позивача поновити його на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розпису УАБ УСА ВРУ шляхом введення скороченої посади у разі скорочення посади начальника відділу матеріально-технічного забезпечення УАБ УСА ВРУ, не підлягає задоволенню, оскільки внесення змін у штатний розпис належить до внутрішньогосподарської діяльності суб`єкта господарювання та входить до його компетенції. 
При цьому суд враховує висновок Верховного суду по справі № 755/3495/16-ц, зроблений під час розгляду справи за подібними правовідносинами, який зазначив, що рішення про визначення структури підприємства, про зміну в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників є виключною компетенцією власника підприємства або уповноваженого ними органу та є складовою права на управління діяльністю підприємством чи установою. При цьому, правом працівника залишається оспорювати власне саме правомірність його звільнення.
Щодо інших вимог, то такі є похідними від вимоги про поновлення на роботі, яка не підлягає до задоволенню, а відтак похідні вимоги також задоволенню не підлягають.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Ураховуючи викладене, Київський апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи спір, надав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, і встановивши, що у відповідача відбулися зміни щодо штату та чисельності працівників (скорочення чисельності та штату працівників, зокрема посади, яку займав ОСОБА_1 ), його в установленому законом порядку було за два місяця попереджено про наступне звільнення, запропоновано інші вакантні посади, від яких позивач відмовився, дійшов обґрунтованого висновку про те, що звільнення позивача із займаної посади відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства України.
Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2022 року - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.
 
Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».
Тому, з урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2022 року - без змін, розподіл судових витрат Київським апеляційним судом не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 390 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач:                                                     А.М. Стрижеус
                
Судді:                                                                        Л.Д. Поливач
 
                                                                                  О.І. Шкоріна