КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

____________________________________
Справа  №759/16725/16-ц
Апеляційне провадження
 № 22-ц/824/3396/2023                                                                                                                                                                
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
15 березня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:                                     
                                                судді-доповідача                Рейнарт І.М. 
                                    суддів                                  Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.
                                    при секретарі                      Баллі Л.М.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Шабаровського Богдана Володимировича на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 23 листопада 2022 року (суддя Ключник А.С.) про відмову у скасуванні тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, встановленого за поданням державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Миронова Дмитра Андрійовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України з вилученням паспортного документа боржника ОСОБА_1 , стягувачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
встановив:
 
рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 24 квітня 2018 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суму позики у розмірі  181 388грн, відсотки за користування грошовими коштами в сумі 108 241грн 32коп., 3% річних за порушення зобов`язання у розмірі  6 541грн 21коп., інфляційні втрати в сумі 13 404грн 97коп. та судовий збір в сумі 3 095грн 76коп., а всього 312 671грн 26коп.
16 вересня 2019 року до Святошинського районного суду міста Києва надійшло подання державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Миронова Д.А. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 .
Обґрунтовуючи вимоги подання, державний виконавець Миронов Д.А. зазначав, що на виконанні Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві знаходяться виконавчі провадження НОМЕР_2, НОМЕР_3 з виконання виконавчого листа №759/16725/16-ц, виданого 11 липня 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості, та виконавчі провадження НОМЕР_4, НОМЕР_5 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованості, та №56707520 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 заборгованості. Загальна сума боргу за виконавчими документами становить 3 993 088грн 52коп.
Державний виконавець посилався на те, що станом на 9 серпня 2019 року рішення суду не виконані, боржник до державного виконавця не з`являється, дій відповідно до ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» боржником не вчинено.
                                                                   
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 19 вересня 2019 року подання задоволено, тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон громадянина України ОСОБА_1 до виконання боржником зобов`язань за рішеннями Святошинського районного суду м. Києва від 4 серпня 2016 року у справі №759/9452/15-ц та від 24 квітня 2018 року у справі №759/16725/16-ц, загальна сума боргу за виконавчими документами становить 3 993 088грн 52коп.
У  листопаді 2022р представник ОСОБА_1 - адвокат Шабаровський Б.В. звернувся до суду із заявою про скасування тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, застосованого ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 19 вересня 2019 року у справі №759/16725/16-ц.
Мотивуючи вимоги заяви, представник боржника зазначав, що необхідність виїзду боржника за межі України зумовлена сприянню відсічі збройної агресії Російської Федерації проти України, оскільки ОСОБА_1 співпрацює та допомагає Громадській організації «Всеукраїнська асоціація «Біла Примара», яка надає допомогу захисникам України по двох напрямках: шляхом навчання захисників використанню безпілотних літальних апаратів (БПЛА) в зоні бойових дій та шляхом вдосконалення БПЛА за допомогою промислових 3D - принтерів, використання яких є можливим завдяки допомозі з боку компанії, що виробляє такі принтери - AL3DAN Research Lab Company, яка знаходиться у Каліфорнії, США.
Представник боржника стверджував, що 27 жовтня 2022 року компанія AL3DAN Research Lab Company звернулась із листом до ГО «Всеукраїнська асоціація «Біла Примара», у якому запросила представників ГО, у тому числі і боржника, взяти участь в організованому її представниками тренінгу, який відбудеться у місті Дрезден, Німеччина у період з 25 листопада 2022 року по 9 грудня 2022 року, та буде присвячений сучасним методам використання промислових 3D - принтерів у вдосконаленні БПЛА.
Разом з цим, боржник не може виїхати за кордон з огляду на наявність тимчасового обмеження, застосованого ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19 вересня 2019 року у справі №759/16725/16-ц.
Представник боржника посилався на те, що первісним стягувачем у справі №759/9452/15-ц було ПАТ «Родовід Банк», в подальшому замінене на ТОВ «Вердикт Капітал». Договором №10-09/2019 від 18 листопада 2019 року ТОВ «Вердикт Капітал» відступило належне йому право вимоги до боржника ОСОБА_2 , який будь яких претензій до боржника не має та не заперечує проти скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон.
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 23 листопада 2022 року у задоволенні заяви відмовлено.
 У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Шабаровський Б.В. просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України задовольнити.
Представник боржника зазначає, що зі змісту оскаржуваної ухвали можна зробити висновок, що суд пов`язує скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України виключно із повним виконанням судових рішень, що не відповідає змісту статті 441 ЦПК України, відповідно до частини 5 якої суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.
Представник боржника стверджує, що суд першої інстанції, даючи оцінку договору №10-09/2019 від 18 листопада 2019 року, яким ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ОСОБА_2 право вимоги за кредитним договором №39.1/АА-122.08.2 від 18 лютого 2008 року, дійшов помилкового висновку, що за вказаним договором було відступлено борг лише у розмірі 100 000грн. Відповідно до абзацу 3 пункту 1.1 договору №10-09/2019 та акту приймання-передачі прав вимоги права вимоги відступаються в повному обсязі, 
                                                                       
включаючи права вимоги основної суми заборгованості, нарахованих процентів та штрафних санкцій.
Представник боржника вважає, що суд першої інстанції не врахував правові позиції Європейського суду з прав людини, які були наведені в заяві про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.
Також представник боржника посилається на те, що суд першої інстанції відмовив у скасуванні тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України попри те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази ухилення боржника від виконання судових рішень, а навпаки - наявні докази часткового їх виконання.
У відзиві на апеляційну скаргу представник стягувача ОСОБА_3 - адвокат Торган В.Б. просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що боржник протягом тривалого часу не вчинив жодної дії на погашення заборгованості, наявної у нього перед ОСОБА_3 , що свідчить про ухилення ОСОБА_1 від виконання рішення суду.
У подальшому адвокат Торган В.Б. подав до Київського апеляційного суду додаткові пояснення, в яких посилався на те, що спір між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 врегульовано шляхом погашення заборгованості за рішенням суду від 24 квітня 2018 року, тому стягувач ОСОБА_3 не заперечує проти скасування обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за межі України та відкликає свою позицію, висловлену у відзиві на апеляційну скаргу.
Святошинський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду апеляційної скарги, що підтверджується врученням поштових відправлень уповноваженій особі 12 січня та 6 лютого 2023 року (с.с.46, 63, т.2), у судове засідання двічі свого представника не направив, клопотання про перенесення судового розгляду не подав.
ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.45, 65-66 т.2), у судове засідання двічі не з`явився, судова повістка-повідомлення про судове засідання 15 березня 2023 року повернулася до суду без вручення з відміткою листоноші «адресат відсутній за вказаною адресою» (с.с. 65-66, т.2).
Згідно ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів, надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Виходячи із зазначених норм процесуального права, вважається, що судове повідомлення вручено ОСОБА_2 , він у судове засідання не з`явився, своїх представників не направив, клопотання про його перенесення не подав, причини неявки не повідомив.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів відповідно до положень ст. 372 ЦПК України провела судовий розгляд у відсутність зазначених учасників справи.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , його представника - адвоката Шабаровського Б.В., які підтримали доводи апеляційної скарги, представника ОСОБА_3 - адвоката Торгана В.Б., який не заперечував проти апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, 
                                                                      
що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що Святошинським районним відділом державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві здійснювалося примусове виконання виконавчих листів за рішеннями Святошинського районного суду міста Києва від 4 серпня 2016 року у справі №759/9452/15-ц та від 24 квітня 2018 року у справі №759/16725/16-ц, загальна сума боргу за виконавчими документами становить 3 993 088, 52грн.
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19 вересня 2019 року у справі №759/16725/16-ц (провадження №6/759/995/19) тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України громадянина України ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до виконання боржником зобов`язань за рішеннями Святошинського районного суду міста Києва від 4 серпня 2016 року у справі №759/9452/15-ц та від 24 квітня 2018 року у справі №759/16725/16-ц, загальна сума боргу за виконавчими документами становить 3993088,52грн.
Стягувачем у справі №759/9452/15-ц було ПАТ «Родовід Банк», в подальшому замінене на ТОВ «Вердикт Капітал». Договором №10-09/2019 від 18 листопада 2019 року ТОВ «Вердикт Капітал» відступило належне йому право вимоги до боржника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .
Відмовляючи у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Шабаровського Б.В. про скасування тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, застосованого ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 19 вересня 2019 року у справі №759/16725/16-ц, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 рішення суду у справі №759/16725/16-ц не виконано, заборгованість не погашена, що свідчить про ухилення боржника від виконання рішення суду.
Проте, повністю погодитися з таким висновком суду колегія суддів не може, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Згідно зі статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.
Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання.
Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.
На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.
Права, викладені у пункті 1 Протоколу Конвенції, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.
Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з 
                                                              
метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій, щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.
Положеннями статті 313 ЦК України визначено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.
Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.
 У справі «Гочев проти Болгарії» Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином: у відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку із неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів.
Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (рішення Європейського Суду за справах «Луордо проти Італії», «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини», «Рінер проти Болгарії»).
Надалі у пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.
Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості. Така перевірка має, як правило, проводитися судами принаймі, в останній інстанції, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури (рішення Європейського Суду від 25 січня 2007г. за справою «Сіссаніс проти Румунії»).
Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.
Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 331/8536/17.
Приймаючи судове рішення про обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, суд в ухвалі від 19 вересня 2019 року зазначив, що боржник має невиконанні зобов`язання на значну суму та свідомо ухиляється від виконання рішення суду.
Згідно ч. 5 ст. 441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.
Звертаючись до суду із заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, ОСОБА_1 посилався на те, що необхідність його виїзду зумовлена сприянню відсічі збройної агресії Російської Федерації проти України, так як він навчає захисників використанню безпілотних літальних апаратів в зоні бойових дій, 
                                                                               
тому у нього є необхідність приймати участі у тренінгах, які проводить компанія, яка виробляє 3D-принтери.
Також звертає на себе увагу та обставина, що застосоване до ОСОБА_1 обмеження у праві виїзду за межі України, яке було початково обґрунтованим, триває більше 3 років, що є тривалим періодом обмеження, а відтак суд повинен був перевірити чи таке обмеження призвело до позитивного результату та сприяло виконанню боржником своїх зобов`язань перед стягувачами.
Суд першої інстанції розглянув заяву ОСОБА_1 у відсутність стягувачів та державного виконавця, та не здійснив перевірку зазначених обставин.
Апеляційний суд повідомляв державну виконавчу службу про необхідність направлення представника служби для участі у апеляційному перегляді справи, однак виклик апеляційного суду державною виконавчою службою був проігнорований.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що встановлені судом обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України призвели до позитивного результату та є необхідними.
Разом з цим, під час апеляційного розгляду представник ОСОБА_3 - адвокат Торган В.Б. повідомив, що ОСОБА_1 погасив заборгованість, яку мав перед ОСОБА_3 , тому спір між ними врегульовано, у зв`язку з чим стягувач ОСОБА_3 7 березня 2023 року направив на адресу Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві заяву про повернення виконавчого документу у справі 759/16725/16-ц стягувачу.
15 березня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Шабаровський Б.В. подав до Київського апеляційного суду копію постанови старшого державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Вергеліса Я.І. від 14 березня 2023 року про повернення виконавчого документу у справі 759/16725/16-ц стягувачу.
Також представником боржника апеляційному суду надані копії заяв ТОВ «Вердикт Капітал», поданих до Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 1 березня 2023 року, про повернення товариству виконавчого листа у справі № 759/9452/15.
З урахуванням вище викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що наразі наявні підстави для скасування тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі Україні.
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не повно встановив обставини справи, судом неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, тому ухвала суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви про скасування тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381- 383 ЦПК України, апеляційний суд
 
постановив:
 
апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шабаровського Богдана Володимировича задовольнити.
                                                                         
Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 23 листопада 2022 року скасувати, ухваливши нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 задовольнити.
Скасувати тимчасове обмеження ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві виїзду за межі України, застосоване ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 19 вересня 2019 року у справі №759/16725/16-ц.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає. 
Повний текст постанови складено 31 березня 2023 року.

Суддя-доповідач                                                    І.М. Рейнарт

Судді                                                                       Г.М. Кирилюк

                                                                                 Т.А. Семенюк