Справа № 352/929/21 
Провадження № 22-ц/4808/22/23 
Головуючий у 1 інстанції ХОМИНЕЦЬ М. М. 
Суддя-доповідач Максюта 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 січня 2023 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі: 
головуючого  (суддя-доповідач) Максюти І.О., 
суддів:                                            Василишин Л.В., Фединяка В.Д., 
секретаря                                        Працун В.В.,
з участю                                          представника відповідача  І.Мамедової,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом представника ОСОБА_1   адвоката Коневалика Андрія Васильовича  до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про стягнення невиплаченого страхового відшкодування, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Коневалика Андрія Васильовича на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Хоминець М.М.. 25 січня 2022 року в м. Тисмениця Івано-Франківської області, повний текст якого складено 31 січня 2022 року,    
                                                 
                                                     в с т а н о в и в : 
У травні 2021 року представник позивача адвокатом Коневаликом А.В. подано позов до відповідача про стягнення невиплаченого страхового відшкодування.
Заявлені вимоги обґрунтовано тим, що 15 травня 2020 року близько 13 год. 20 хв. по вул. Академіка Сахарова в м. Івано-Франківську відбулась дорожньо-транспортна пригода, у якій водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Volkswagen Touran» реєстраційний номер НОМЕР_1 , проявив неуважність, не врахував дорожньої обстановки, не обрав безпечної швидкості руху, не надав дорогу транспортному засобу з увімкненими синім та червоним проблисковими маячками і спеціальним звуковим сигналом, виїхав на регульоване перехрестя з вул. Є. Коновальця, де допустив зіткнення із автомобілем марки «Volkswagen Transporter» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 . 
Внаслідок ДТП пасажир автомобіля «Volkswagen Transporter» ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості. 
Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22.03.2021 р. ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.286 КК України у зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілою, а кримінальне провадження закрито. 
Оскільки цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Volkswagen Touran» на момент ДТП була застрахована відповідачем ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» згідно полісу № АО4107980, позивачка звернулась до відповідача з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, заявами від 27.07.2020 р. про виплату відшкодування, пов`язаного з витратами на лікування, на суму 6477 грн, тимчасовою втратою працездатності на суму 2361 грн, із заявою про долучення платіжних документів від 10.08.2020 р. на суму 5963,68 грн та заявою про виплату відшкодування від 31.03.2021 р. на суму 18403,15 грн. Просила здійснити виплату страхового відшкодування витрат на лікування на суму 30843,83 грн та тимчасової втрати працездатності на суму 2361 грн.
13 квітня 2021 року ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» виплачено позивачці відшкодування в розмірі 11939,41 грн, з яких: 9885,60 грн - витрати на лікування, 1485,27 грн - тимчасова втрата працездатності, 568,54 грн - моральна шкода, що становить 50 % від належної позивачці виплати. 
Зменшення відшкодування на 50 % страхова компанія мотивувала положенням п.36.3 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що є необґрунтованим, оскільки внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншій особі, а тому на підставі ч.2 ст.1188 ЦК України особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини та в солідарному порядку з огляду на положення ч.1 ст.1190 ЦК України. У такому випадку позивач має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх володільців транспортних засобів разом, так і від будь-кого з них окремо. 
Просив стягнути з відповідача на користь позивачки: недоплачене відшкодування витрат на лікування в розмірі 20958,23 грн; недоплачене відшкодування тимчасової втрати працездатності в розмірі 875,73 грн; витрати на правничу допомогу (а.с.1-5).
Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 25 січня 2022 року  у задоволенні позову відмовлено. Компенсовано судовий збір у розмірі 908 грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України  (а.с. 95-102).
Не погодившись з даним судовим рішенням, представником позивача  адвокатом Коневаликом А.В. подана апеляційна скарга з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Вказує, що відповідач безпідставно здійснив зменшення страхового відшкодування на 50%, в зв`язку з чим невідшкодованими залишились 20 958,23 грн понесених витрат на лікування та 875,73 грн тимчасової втрати працездатності.
Суд залишив поза увагою те, що внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншій особі, а тому на підставі ч.2 ст.1188 ЦК України особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини та в солідарному порядку з огляду на положення ч.1 ст.1190 ЦК України. У такому випадку позивач має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх володільців транспортних засобів разом, так і від будь-кого з них окремо.
Оскільки у ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» як страховика ОСОБА_2 виник обов`язок боржника, тому відповідно ч.1 ст.543 ЦК України ОСОБА_1 має право вимагати виконання обов`язку повністю як від усіх боржників разом, так і від ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування».
Аналогічні справи були предметом розгляду Верховного Суду і правова позиція щодо того, що у відносинах між володільцями кількості джерел підвищеної небезпеки, якими володільці джерел підвищеної небезпеки спільно завдали шкоди, діє принцип відповідальності володільців цих джерел незалежно від їх вини і відповідно до ч.1 ст.1190 ЦК України, особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди,несуть солідарну відповідальність перед потерпілим, викладені у відповідних постановах Верховного Суду.
З вказаних підстав, просить скасувати рішення суду і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити (а.с.106-112).

Представник ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» подав відзив на апеляційну скаргу.
Вказує, що рішення суду є законним та обґрунтованим. Обидва завдавачі позивачу шкоди своїми сукупними діями, незалежно від наявності вини кожного з них є відповідальними за завдання шкоди позивачу та мають зобов`язання щодо її відшкодування. 
Відповідальність страховика обмежується обов`язком здійснити виплату страхового відшкодування лише за свого водія. Страховик повністю виконав свої обов`язки згідно Закону, сплативши представнику позивача страхове відшкодування в повному обсязі.
Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін (а.с.128-131). 
У судове засідання не з`явилися ОСОБА_1 та її представник адвокат Коневалик А.В. про причини неявки не повідомили, хоча про день місце та час розгляду справи повідомлені належним чином шляхом направлення рекомендованої кореспонденції.
Суд виконав свій обов`язок щодо повідомлення усіх учасників справи про день, місце та час розгляду справи.
Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання,  тому апеляційний суд розглянув справу за відсутності позивачки та її представника.
Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її частково обґрунтованою, виходячи з таких підстав.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з положень ст.ст. 1187, 1188 ч.2 ЦК України, ст. 2, 22, 24, 25, 26-1, 36 п.36.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», виходив з того, що оскільки ДТП, внаслідок якої позивачка отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, сталася за участю двох транспортних засобів, то обидва водії, незалежно від наявності вини кожного з них, є відповідальними за завдання шкоди позивачці та мають зобов`язання щодо її відшкодування. Позивачка не позбавлена права у межах, передбаченого п.37.1.4 ст.37 Закону трьохрічного строку з моменту ДТП звернутися із заявою про страхове відшкодування до страховика другого учасника ДТП ОСОБА_3 . За наведених обставин, суд дійшов висновку про недоведеність обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог,що має наслідком відмови в позові. 
З такими висновками апеляційний суд не погоджується з огляду на таке.
Судом встановлено, що 15.05.2020 р. близько 13 год. 20 хв. по вул. Ак. Сахарова в м. Івано-Франківську мала місце ДТП за участю автомобіля марки «Volkswagen Touran» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля марки «Volkswagen Transporter» реєстраційний номер НОМЕР_2 (карета швидкої медичної допомоги)  під керуванням водія ОСОБА_3 . Водій автомобіля марки «Volkswagen Touran» ОСОБА_2 у порушення вимог п. 2.3б, 3.2, 12.1, 12.3 ПДР України проявив неуважність, не врахував дорожньої обстановки, не обрав безпечної швидкості руху, не надав дорогу транспортному засобу з увімкненими синім та червоним проблисковими маячками і спеціальним звуковим сигналом, змістився із загального потоку транспортних засобів праворуч та, випереджаючи попутні автомобілі, виїхав на регульоване перехрестя з вул. Є. Коновальця, де допустив зіткнення із автомобілем марки «Volkswagen Transporter» під керуванням водія ОСОБА_3 . 
Внаслідок ДТП пасажир автомобіля «Volkswagen Transporter» ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості у вигляді закритої тупої травми правої руки з переломом нижньої третини правої плечової кістки, яка ускладнилась травматичним невритом променевого нерва, що викликало необхідність проведення операції (МОС пластиною та ревізія променевого нерва), у зв`язку з чим з 15.05. до 01 06.2020 р. потерпіла перебувала на лікуванні у травматологічному відділенні КНП «Міська клінічна лікарня № 1 Івано-Франківської міської ради» (а.с.31-32).
Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22.03.2021 р. кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, закрито, останнього звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із примиренням з потерпілою(а.с.12-15).
ОСОБА_2 порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а саме: п. 2.3., в якому зазначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
п. 3.2., в якому вказано, що у разі наближення транспортного засобу з увімкненим синім проблисковим маячком та спеціальним звуковим сигналом водії інших транспортних засобів, які можуть створювати йому перешкоду для руху, зобов`язані дати йому дорогу і забезпечити безперешкодний проїзд зазначеного транспортного засобу;
п. 12.1., згідно якого під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;
п. 12.3., який зобов`язує водія у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу.
Зі змісту ухвали в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_2 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю за викладених в обвинувальному акті обставин, у вчиненому щиро розкаявся, примирився з потерпілою.
Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Позивач в момент настання ДТП перебувала у якості пасажира транспортного засобу «Volkswagen Transporter», що підтверджується ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22.03.2021 р.
Цивільно-правова відповідальність водіїв обох транспортних засобів була застрахована, зокрема, ОСОБА_2 , який керував забезпеченим транспортним засобом «Volkswagen Touran» реєстраційний номер НОМЕР_1 , - відповідачем ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» згідно чинного станом на 15.05.2020 р. полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО4107980 (а.с.28).
27 липня 2020 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_4 звернувся з повідомленням до ПАТ «СК «Арсенал Страхування» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду
із зазначенням учасників ДТП та страхових полісів (а.с.6).
27 липня 2020 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_4 звернувся із заявою до ПАТ СК «Арсенал Страхування» про виплату страхового відшкодування, пов`язаного з витратами на лікування. До заяви подано висновок КТ головного мозку ОСОБА_1 та епікзиз ОСОБА_1 , виписки з медичної карти ОСОБА_1 та оригінали фіскальних чеків витрат на лікування на суму 6477 грн (а.с.7).
27 липня 2020 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_4 звернувся з повідомленням до ПАТ «СК «Арсенал Страхування» про виплату страхового відшкодування, пов`язаного з тимчасовою втратою працездатності (2361 грн) (а.с.8).
10 серпня 2020 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_4 подав «СК «Арсенал Страхування» заяву про доручення документів на виплату страхового відшкодування, надавши оригінали фіскальних чеків, товарного чеку, замовлення  - витрати на лікування на суму 5963.68 грн (а.с.9).
31 березня 2021 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_4 подав заяву про виплату страхового відшкодування, пов`язаного з витратами на лікування -18403,15 грн (а.с.10).
З відповіді «СК «Арсенал Страхування» у відповідності п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів «ПАТ «СК «Арсенал Страхування» повідомило про прийняте рішення щодо виплати ОСОБА_1 страхового відшкодування за страховим випадком в сумі 11939,41 грн, з яких 9885,60 грн (сума страхового відшкодування,заподіяної здоров`ю); 1485,27 грн - сума страхового відшкодування за непрацездатність; 568,54 грн – моральна шкода (а.с.29).
За результатами проведеного страховиком розслідування на підставі наданих представником позивача документів, з урахуванням ст.ст.22,24,25,261,п.36.3 ст.36 Закону, ст.ст.1187,1188 ЦК України,страховиком було визначено розмір страхового відшкодування 11939,41 грн та здійснено відповідну суму страхового відшкодування.
В матеріалах справи наявні медична документація відділення «Відділення травматології та ортопедії», довідка про тимчасову втрату працездатності (лікування) потерпілого у дорожньо-транспортній пригоді ОСОБА_1   (а.с.31,32).
Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Положення статті 1187 ЦК України є спеціальними відносно статті 1166 ЦК України, у зв`язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам.
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).
Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).
Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України).
Згідно з пунктом 9 частини першої статті 7 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (частина перша статті 1188 ЦК України).
Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (частина друга статті 1188 ЦК України).
Особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим (частина перша статті 1190 ЦК України).
Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
За змістом пункту 36.3 статті 36 вказаного Закону у разі, якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.
Відтак, положення зазначеної норми Закону застосуванню в даних правовідносинах не підлягають, оскільки у ній йдеться про поділ розміру заподіяної шкоди між особами, цивільно-правова відповідальність яких застрахована з таких підстав.
Велика Палата Верховного Суду у п.п.40-42 своєї постанови від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19 вказує, що внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки шкода може бути завдана як власникам (володільцям), наприклад, транспортних засобів, так і третім особам, зокрема пасажирам, пішоходам. Особливості відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, визначені у частині першій статті 1188 ЦК України, а особливості відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки третім особам, - частиною другою цієї статті. Приписи останньої та пункту 36.3 статті 36 Закону N 1961-IV застосовуються у тому разі, якщо саме декілька осіб є  відповідальними за завдану шкоду, тобто якщо вони спільними неправомірними діями чи бездіяльністю її завдали. За таких умов не має значення вина кожного з них у завданні шкоди. Останню вони зобов`язані відшкодувати у відповідній пропорції незалежно від вини.
Отже, припис частини другої статті 1188 ЦК України застосовується за таких умов: 1) відбулася взаємодія джерел підвищеної небезпеки; 2) потерпілим від неї є інша особа, ніж власники (володільці), наприклад, транспортних засобів; 3) ці власники (володільці) завдали шкоди потерпілому спільно, тобто поведінка кожного із них була неправомірною (зокрема, у разі порушення кожним певних Правил дорожнього руху, що призвело до взаємодії джерел підвищеної небезпеки та завдання внаслідок цього шкоди третій особі). Тоді їхня вина у завданій потерпілому шкоді не має значення, і вони зобов`язані відшкодувати цю шкоду незалежно від такої вини.
Припис пункту 36.3 статті 36 Закону N 1961-IV розрахований на випадки, якщо: 1) шкода завдана взаємопов`язаними, сукупними діяннями декількох осіб, які за це відповідальні, тобто поведінка яких обов`язково є неправомірною, внаслідок чого вони разом спричинили завдання шкоди; 2) остання є неподільною (як-от у випадках із завданням шкоди здоров`ю чи моральної шкоди). Тільки за таких умов розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну особу з тих, які завдали шкоди, треба визначати шляхом поділу її розміру на кількість осіб, які цю шкоду завдали.
За змістом частини першої статті 614 ЦК України вина як підстава відповідальності за порушення зобов`язання - це невжиття особою всіх залежних від неї заходів для належного виконання зобов`язання, зокрема для запобігання заподіянню шкоди. З огляду на це припис частини другої статті 1188 ЦК України застосовний не тоді, коли встановлена вина кожного з власників (володільців), наприклад, транспортних засобів, внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки яких завдана шкода третій особі (тобто не тоді, коли встановлено невжиття залежних від цих власників (володільців) заходів для запобігання заподіянню такої шкоди), а тоді, коли поведінка кожного із власників (володільців) була неправомірною (зокрема, якщо кожен із них порушував правила безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, у зв`язку з чим відбулася вказана взаємодія та була завдана шкода третій особі). Встановлення неправомірності діяння кожного з власників (володільців), які спільно завдали шкоди третій особі внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки, достатньо для покладення на цих власників (володільців) солідарного обов`язку з відшкодування шкоди.
Водій автомобіля, у якому знаходилась позивачка, - хоч і став учасником ДТП, але його поведінка, як встановлено, не була протиправною. Тому не можна вважати, що він спільно зі страхувальником завдав позивачці шкоду. Підстава для його солідарної відповідальності зі страхувальником перед потерпілою незалежно від їхньої вини відсутня.
Таким чином, розмір страхового відшкодування на користь позивача повинен відшкодовуватись страховиком водія ОСОБА_2 , відповідальність якого була застрахована відповідачем, та без поділу розміру заподіяної шкоди на іншого страховика або страхувальника, в діях якого не встановлено жодних порушень.
У зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. 
Таким чином, наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача недоплачене  відшкодування витрат на лікування та недоплачене відшкодування тимчасової втрати працездатності.
Позивачем подано доказів на підтвердження витрат на лікування (розрахункових квитанцій) на суму 28503,37 грн.
Страховиком  у відзиві на позов вказано, що позивачем підтверджені витрати на лікування на суму 19771,20 грн, відшкодування тимчасової втрати працездатності на суму 2970,54 грн.
Суд не приймає до уваги квитанцію як невідшкодовані витрати на лікування на суму 16500 грн (а.с.25-26), відповідно до якої ОСОБА_2 оплачена динамічна компресійна блокуючи пластина для верхніх кінцівок (вузька) UMR, титан (комплект), оскільки на цю суму шкода позивачу відшкодована винною особою.
Крім того, суд не приймає до уваги і квитанції, згідно яких позивач понесла витрати на прибдання вологих серветок, дитячих підгузників (66,0 грн, 218 грн 339,40 грн), електрочайника (170,0 грн) , дитячого харчування (каші молочної, п`юре), пробірок (100 грн, 44,99 грн), пакетів, пелюшок, води мінеральної, бандажу, оскільки ці витрати не пов`язані із лікуванням позивачки.
Крім того, позивачем подано фіскальні чеки що витрат на лікарські засоби,  такі як  метрогіл (протимікробний засіб), ентерожерміна (пробіотик), муколван (засіб від кашлю) флактосид (аерозоль для лікування бронхиту), отривін (засіб від нежитю), спейсер (прилад для інгаляцій), фестал-нео (засіб для травлення). Однак позивачем не доведено, що саме ці лікарські засоби були їй призначені лікарем  і їх лікування  пов`язане з лікуванням перелом плечової кістки, який настав внаслідок необережних дій  ОСОБА_2 .
Крім того, із копій двох фіскальних чеків на а.с.17, двох фіскальних чеків на а.с.23  та одного фіскального чека на а.с.24 взагалі неможливо встановити який товар був придбаний і на яку суму.
Таким чином, суд погоджується із розрахунком відповідача, що позивач підтвердила загальний розмір шкоди, заподіяний їй на суму  19771,20  грн (витрати на лікування) та 2970,54 грн (тимчасова втрата працездатності).
Враховуючи наведене, а також часткову сплату страховиком відшкодування в розмірі 50% підтверджених витрат, відповідач зобов`язаний сплатити на користь ОСОБА_1   недоплачене відшкодування витрат на лікування в розмірі 9 875, 60 грн та недоплачене відшкодування тимчасової втирати працездатності в розмірі 1485, 27 грн, а всього 11360, 87 грн.    В іншій частині у задоволенні позову слід відмовити.
Отже, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову частково.
На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд
                                                  п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  представника ОСОБА_1 – адвоката Коневалика Андрія Васильовича  задовольнити.
Рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 25 січня 2022 року скасувати. 
Ухвалити нове рішення, яким позов представника ОСОБА_1   адвоката Коневалика Андрія Васильовича  до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про стягнення невиплаченого страхового відшкодування задовольнити частково.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (03056, м. Київ, вул. Борщагівська, 154, код ЄДРПОУ 33908322) на користь ОСОБА_1 (жительки АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 )  недоплачене відшкодування витрат на лікування в розмірі 9 875, 60 грн (дев`яти тисяч вісімсот сімдесят п`ять гривень шістдесят копійок).
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (03056, м. Київ, вул. Борщагівська, 154, код ЄДРПОУ 33908322) на користь ОСОБА_1 (жительки АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 )  недоплачене відшкодування тимчасової втирати працездатності в розмірі 1485, 27 грн (одна тисяча чотириста вісімдесят п`ять гривень двадцять п`ять копійок).  
В іншій частині у задоволенні позову відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                        І.О. Максюта
Судді:                                                  Л.В.Василишин
                                                             В.Д. Фединяк

Повний текст постанови  складено 27 січня 2023 року.