ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2023 р. 	Справа № 440/18752/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Кононенко З.О.,
Суддів: Мінаєвої О.М. ,  Калиновського В.А. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.03.2022, головуючий суддя І інстанції: С.С. Сич, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава,  36039, повний текст складено 09.03.22  по справі № 440/18752/21
за позовом       ОСОБА_1  
до     Полтавського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги               
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, вішкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Полтавського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги (надалі - відповідач; Полтавський  МЦ з надання БПВД), у якій просив: 
- визнати протиправною бездіяльність Полтавського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги щодо ненадання ОСОБА_1 правової допомоги за заявою від 07.07.2021;
- зобов`язати Полтавський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.07.2021 та призначити захисника для надання правової допомоги та складання документів процесуального характеру;
- відшкодувати з Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України завдану ОСОБА_1 неправомірними діями моральну шкоду в розмірі 5000  грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 07.07.2021 ОСОБА_1 звернувся до Полтавського МЦ з надання БПВД із заявою про призначення захисника для надання правової допомоги та складення документів процесуального характеру, однак, листом від 19.07.2021 № 01-24/1112 відповідач надав інформацію щодо підстав відмови у задоволенні вказаної заяви. Позивач вказує, що підстави для відмови у наданні безоплатної вторинної правової допомоги визначені статтею 20 Закону України "Про безоплатну правову допомогу" та у відповідача такі підстави були відсутні. Зазначає, що звернувся до відповідача для отримання вторинної правової допомоги у порядку  ч. 2 ст. 13 Закону України "Про безоплатну правову допомогу", а не для отримання первинної правової допомоги.  Позивач  вважає, що наведені ним у заяві процесуальні документи для складання не є первинною правовою допомогою, про що зазначено відповідачем, а відносяться до вторинної правової допомоги.   Вказує, що надаючи відповідь на заяву позивача, відповідач безпідставно посилається на Закон України "Про звернення громадян" замість Закону України "Про безоплатну правову допомогу". Позивач вважає, що в результаті бездіяльності відповідача він фактично позбавлений права на правову допомогу, передбачену   Законом України "Про безоплатну правову допомогу", що призвело до заподіяння йому моральної шкоди, яка відобразилась у втраті можливості скористатися правовою допомогою у зв`язку з відсутністю адвоката для складання документів процесуального характеру за заявою від 07.07.2021. Зазначає, що відчуває постійне напруження та відчуває негативні емоції, зумовлені протиправною бездіяльністю відповідача, які  досягли рівня страждань, що свідчить про заподіяння йому моральної шкоди та доводять наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправною бездіяльністю відповідача та заподіяною моральною шкодою, яку позивачем оцінено у 5000 грн.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 09.03.2022 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Полтавського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги  про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди - відмовлено.
Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.
Так в апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що в даному випадку підстави відмовляти йому у наданні безоплатної вторинної правової допомоги були відсутні. В результаті такої бездіяльності Полтавського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги я фактично був позбавлений на правову допомогу, передбачену Законом України «Про безоплатну правову допомогу».
На переконання позивача, в результаті такої бездіяльності Полтавського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги він фактично позбавлений на правову допомогу, передбачену Законом України «Про безоплатну правову допомогу». Це призвело до заподіяння моральної шкоди, яка відобразилась: у втраті можливості звернення до прокурора Кобеляцького відділу Решетилівської окружної прокуратури та слідчого ВП № 2 Полтавського районного управління поліції ГУНП у Полтавській області з відсутністю адвоката для складання документів процесуального характеру за заявою від 07.07.2021 року та суду, як щоб лист роз`яснення про відмову в наданні безоплатної вторинної правової допомоги позивач отримав вчасно, у постійному напруженні та дискримінації. Позивач наголошує, що відчув негативні емоціції, зумовлені протиправною бездіяльністю відповідача, які досягли рівня страждань, що свідчить про заподіяння йому моральної шкоди та доводять наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправною бездіяльністю відповідача та заподіяною моральною шкодою. 
Відповідач скористався своїм правом та надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому не погоджується з доводами викладеними в апеляційній скарзі позивача, вважає їх безпідставними та необґрунтованими, просив залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 є засудженим  до покарання у вигляді довічного позбавлення волі та  відбуває покарання у Державній установі "Полтавська установа виконання покарань (№23)", що підтверджується довідкою  Державної установи "Полтавська установа виконання покарань (№23)" від 22.09.2021 /а.с.17/ та довідкою  Державної установи "Полтавська установа виконання покарань (№23)" по особовій справі /а.с. 41/.
Позивач через Державну установу "Полтавська установа виконання покарань (№23)" направив до Полтавського МЦ з надання БПВД заяву про призначення захисника  для надання правової допомоги та складання документів процесуального характеру від 07.07.2021  вих. № П-1522 /а.с. 6, 42/, в якій просив призначити захисника  для надання правової допомоги та складання документів процесуального характеру, зокрема, до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Президента України, Голови Верховної Ради України, Першого заступника Голови Верховної Ради України заяв та скарг з приводу винесення вироку суду від 09.06.2005 р. в рамках к/с №04580007 за обвинуваченням ОСОБА_1 . 
Вказана заява із супровідним листом ДУ "Полтавська установа виконання покарань (№23)" та довідкою по особовій справі позивача /а.с. 41/ надійшла до Полтавського МЦ з надання БПВД  12.07.2021 за вх. № 1147/01-24 /а.с. 40/.
Листом від 19.07.2021 № 01-24/1112, надісланим  на адресу ДУ "Полтавська установа виконання покарань (№23)"  для вручення ОСОБА_1 , Полтавський МЦ з надання БПВД за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 07.07.2021 вих. № П-1522 повідомлено, що обставини справи та деталі порушеного питання у заяві позивача не зазначено. Роз`яснено приписи статей 3, 5, 15, 16  Закону України "Про звернення громадян".
Вказано, що зважаючи на те, що у своїй заяві позивач просить надати безоплатну правову допомогу для складання документів, які передбачені Законом України "Про звернення громадян", Місцевим центром у відповідності до вимог  статті 7  Закону України "Про безоплатну правову допомогу" надано ОСОБА_1 безоплатну первинну правову допомогу, а саме, роз`яснено порядок подання та вимоги до змісту заяв, скарг. Складення Місцевим центром проектів заяв та скарг не являється можливим, оскільки у заяві ОСОБА_1 відсутній деталізований опис суті порушеного питання, що обов`язково міститься у зверненнях громадянина, відповідно до частини 7 статті 5 Закону України "Про звернення громадян". Додатково проінформовано, що ОСОБА_1 має можливість отримати безоплатну правову допомогу 11.08.2021 та 08.09.2021 з 10-00 до 11-00 під час роботи консультаційного пункту в приміщенні Державної установи "Полтавська установа виконання покарань (№23)" /а.с. 9, 43/.
Вважаючи, що  Полтавським місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги допущено протиправну бездіяльність щодо ненадання правової допомоги за заявою від 07.07.2021, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що бездіяльність відповідача не була допущена, а позовні вимоги про зобов`язання Полтавський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.07.2021 та призначити захисника для надання правової допомоги та складання документів процесуального характеру, а також про  відшкодувати з Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України завдану ОСОБА_1 неправомірними діями моральну шкоду в розмірі 5000  грн. є похідними від попередньої (основної) позовної вимоги. Отже, за відсутності підстав для задоволення основної позовної вимоги, були відсутні й підстави для задоволення похідних вимог про зобов`язання вчинити певні дії та про відшкодування моральної шкоди.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Зміст права на безоплатну правову допомогу, порядок реалізації цього права, підстави та порядок надання безоплатної правової допомоги, державні гарантії щодо надання безоплатної правової допомоги визначено у Законі України "Про безоплатну правову допомогу" від 02.06.2011 №3460-VI (далі - Закон №3460-VI).
Так, статтею 1 вказаного Закону передбачено, що безоплатна правова допомога - це правова допомога, що гарантується державою та повністю або частково надається за рахунок коштів Державного бюджету України, місцевих бюджетів та інших джерел; правова допомога - надання правових послуг, спрямованих на забезпечення реалізації прав і свобод людини і громадянина, захисту цих прав і свобод, їх відновлення у разі порушення; правові послуги - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; здійснення представництва інтересів особи в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; забезпечення захисту особи від обвинувачення; надання особі допомоги в забезпеченні доступу особи до вторинної правової допомоги та медіації.
Право на безоплатну правову допомогу - це гарантована Конституцією України можливість громадянина України, іноземця, особи без громадянства, у тому числі біженця чи особи, яка потребує додаткового захисту, отримати в повному обсязі безоплатну первинну правову допомогу, а також можливість певної категорії осіб отримати безоплатну вторинну правову допомогу у випадках, передбачених цим Законом (ст. 3 Закону №3460-VI).
За приписами частини 1 статті 7 Закону №3460-VI безоплатна первинна правова допомога - вид державної гарантії, що полягає в інформуванні особи про її права і свободи, порядок їх реалізації, відновлення у випадку їх порушення та порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Частина 2 статті 7 Закону №3460-VI містить інформацію щодо видів правових послуг, які входять до безоплатної первинної правової допомоги, а саме: 
1) надання правової інформації; 
2) надання консультацій і роз`яснень з правових питань; 
3) складення заяв, скарг та інших документів правового характеру (крім документів процесуального характеру); 
3-1) надання консультацій, роз`яснень та підготовка проектів договорів користування земельними ділянками (оренда, суборенда, земельний сервітут, емфітевзис, суперфіцій) для сільського населення - власників земельних ділянок; 
4) надання допомоги в забезпеченні доступу особи до вторинної правової допомоги та медіації.
Статтею 8 Закону №3460-VI передбачено, що право на безоплатну первинну правову допомогу згідно з Конституцією України  та цим Законом мають усі особи, які перебувають під юрисдикцією України.
До суб`єктів надання безоплатної первинної правової допомоги в Україні  відповідно до ст.9 Закону №3460-VI віднесено: 1) органи виконавчої влади; 2) органи місцевого самоврядування; 3) фізичні та юридичні особи приватного права; 4) спеціалізовані установи; 5) центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги.
Нормами частини 1 статті 13 Закону №3460-VI визначено, що безоплатна вторинна правова допомога - це вид державної гарантії, що полягає у створенні рівних можливостей для доступу осіб до правосуддя.
Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону №3460-VI  безоплатна вторинна правова допомога включає такі види правових послуг: 1) захист; 2) здійснення представництва інтересів осіб, що мають право на безоплатну вторинну правову допомогу, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; 3) складення документів процесуального характеру.
Пунктом 7 частини 1 статті 14 Закону №3460-VI передбачено, що право на безоплатну вторинну правову допомогу згідно з цим Законом та іншими законами України, зокрема, мають особи, засуджені до покарання у вигляді позбавлення волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або обмеження волі, - на всі види правових послуг, передбачені частиною другою  статті 13 цього Закону.
Статтею 15 Закону №3460-VI передбачено, що суб`єктами надання безоплатної вторинної правової допомоги в Україні є: 1) центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги; 2) адвокати, включені до Реєстру адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу.
Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 16 Закону №3460-VI Міністерство юстиції України утворює регіональні (республіканський (Автономної Республіки Крим), обласні, Київський та Севастопольський міські) та місцеві (районні, міжрайонні, міські, міськрайонні, міжрайонні та районні у містах) центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги. Центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги є територіальними відділеннями Координаційного центру з надання правової допомоги і утворюються з урахуванням потреб відповідної адміністративно-територіальної одиниці та забезпечення доступу осіб до безоплатної вторинної правової допомоги. 
Центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги є неприбутковими організаціями, користуються правами юридичної особи, мають власні бланки, печатку із своїм найменуванням. 
Крім того, центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги забезпечують надання всіх видів правових послуг, передбачених частиною другою статті 13 цього Закону. 
Так, повноваження та порядок діяльності центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги встановлюються Положенням про центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги, що затверджується Міністерством юстиції України.
Відповідно до  пункту 13 Положення про центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 02.07.2012 № 967/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 24.05.2016 № 1487/5) місцеві центри відповідно до покладених на них завдань, зокрема: розглядають звернення осіб про надання безоплатної первинної правової допомоги протягом десяти днів з дня надходження зазначеного звернення (пп. 4); надають правову інформацію, консультації і роз`яснення з правових питань (пп. 5); забезпечують складення заяв, скарг та інших документів правового характеру (пп. 6); забезпечують представництво інтересів осіб, визначених  пунктами 1-2-3,  8-14 частини першої та  частиною другою статті 14 Закону, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами на підставі довіреності, виданої особою, яка звернулася за наданням безоплатної вторинної правової допомоги, а також надання інших видів правових послуг безоплатної вторинної правової допомоги таким особам (пп. 10); забезпечують складання документів процесуального характеру та здійснення представництва інтересів особи, засудженої до покарання у вигляді позбавлення волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або обмеження волі, за зверненням такої особи або за ухвалою суду в судах, інших органах державної влади, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами,  залучають у встановленому порядку перекладача (сурдоперекладача), видають доручення адвокатам / уповноважують працівників місцевих центрів для надання безоплатної вторинної правової допомоги таким особам; скасовують у разі необхідності видані адвокатам доручення в установленому порядку; (пп. 11); розглядають звернення суб`єктів права на безоплатну вторинну правову допомогу та перевіряють належність особи до категорій осіб, які мають право на отримання безоплатної вторинної правової допомоги, у встановленому порядку (пп. 15); приймають рішення про надання безоплатної вторинної правової допомоги або про відмову в її наданні (пп. 16).
Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги приймає рішення про надання безоплатної вторинної правової допомоги або про відмову в наданні безоплатної вторинної правової допомоги, що урегульовано п.1 ч.1 ст.17 Закону №3460-VI.
Порядок розгляду звернення особи про надання безоплатної вторинної правової допомоги визначений статтею 19 Закону №3460-VI, частинами 1, 3, 4 якої передбачено, що у разі звернення особи про надання одного з видів безоплатної вторинної правової допомоги Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги зобов`язаний протягом десяти днів з дня надходження звернення прийняти рішення щодо надання безоплатної вторинної правової допомоги. Якщо особа належить до однієї з категорій осіб, передбачених частиною першою статті 14 цього Закону, Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги приймає рішення про надання безоплатної вторинної правової допомоги і письмово повідомляє про це особу або її законного представника, а також суд, орган державної влади, орган місцевого самоврядування, в яких здійснюватиметься представництво інтересів особи. Якщо особа не має підстав для отримання безоплатної вторинної правової допомоги, Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги  приймає рішення про відмову в наданні безоплатної вторинної правової допомоги і надсилає копію цього рішення особі, яка звернулася про надання такої допомоги, з одночасним роз`ясненням порядку оскарження рішення про відмову в наданні безоплатної вторинної правової допомоги.
Особі може бути відмовлено в наданні безоплатної вторинної правової допомоги за наявності хоча б однієї з таких підстав визначених у ч. 1 ст. 20 Закону №3460-VI:
1) особа не належить до жодної з категорій осіб, передбачених  частиною першою  статті 14 цього Закону; 
2) особа подала неправдиві відомості або фальшиві документи з метою віднесення її до однієї категорій осіб, які мають право на безоплатну вторинну правову допомогу; 
3) вимоги особи про захист або відновлення її прав є неправомірними; 
4) особі раніше надавалася безоплатна вторинна правова допомога з одного і того ж питання; 
5) особа використала всі національні засоби правового захисту у справі, з якої звертається за наданням безоплатної вторинної правової допомоги.
Аналузуючи наведені норми права, колегія суддів дійшла висновку, що право на отримання безоплатної правничої допомоги гарантовано Конституцією України, а зміст і порядок реалізації такого права визначено у Законі України "Про безоплатну правову допомогу" від 02.06.2011 №3460-VI.
Вказаний Закон виокремлює два види безоплатної правової допомоги: 1) безоплатну первинну правову допомогу, яка надається в повному обсязі  усім особам, які перебувають під юрисдикцією України та 2) безоплатну вторинну правову допомогу, яка надається певній категорії осіб, у випадках, передбачених  цим Законом. 
Перелік правових послуг, які охоплює безоплатна первинна правова допомога, а також порядок їх надання, відмінний від переліку та порядку надання правових послуг в межах безоплатної вторинної правової допомоги. Така відмінність обумовлена тим, що за приписами Закону №3460-VI безоплатна первинна правова допомога - вид державної гарантії, що полягає в інформуванні особи про її права і свободи, порядок їх реалізації, відновлення у випадку їх порушення та порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частина 1 статті 7 Закону №3460-VI), а безоплатна вторинна правова допомога - вид державної гарантії, що полягає у створенні рівних можливостей для доступу осіб до правосуддя (частина 1 статті 13 Закону №3460-VI).
Враховуючи викладене до переліку правових послуг в межах безоплатної первинної правової допомоги Законом №3460-VI віднесено, зокрема, такі види правових послуг, як  надання правової інформації; надання консультацій і роз`яснень з правових питань; складення заяв, скарг та інших документів правового характеру (крім документів процесуального характеру), тоді як безоплатна вторинна правова допомога включає такі види правових послуг: 1) захист; 2) здійснення представництва інтересів осіб, що мають право на безоплатну вторинну правову допомогу, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; 3) складення документів процесуального характеру.
Як наслідок, в межах безоплатної первинної правової допомоги можуть бути складені усі документи правового характеру (заяви, скарги та інші документи), крім документів процесуального характеру, складення яких є правовою послугою в межах надання безоплатної вторинної правової допомоги.
Колегія суддів, аналізуючи нормативно-правові акти України дійшла висновку, що чинне законодавство не містить визначення понять “документ правового характеру”, “документ процесуального характеру”. Однак, аналіз змісту положень  Закону №3460-VI у їх взаємозв`язку свідчить про те, що документ правового характеру є поняттям більш широким і включає заяви, скарги, інші документи, в тому числі і документи  процесуального характеру. 
Аналізуючи поняття “документів процесуального характеру”, складання яких Законом України "Про безоплатну правову допомогу" визначається як правова послуга в межах безоплатної вторинної правової допомоги, колегія суддів звертає увагу, що безоплатна вторинна правова допомога полягає у створенні рівних можливостей для доступу осіб до правосуддя. Відповідно до частини 1 статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. 
Згідно із частиною 2 статті 2 Закону України “Про судоустрій і статус суддів” від 2 червня 2016 року № 1402-VIII судову владу реалізовують судді та, у визначених законом випадках, присяжні шляхом здійснення правосуддя у рамках відповідних судових процедур. За змістом частини 1 статті 8 вказаного Закону ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена  процесуальним законом.
Судові процедури регламентовані в Україні такими процесуальними законами як Цивільний процесуальний кодекс України, Кримінальний процесуальний кодекс України, Господарський процесуальний кодекс України, Кодекс адміністративного судочинства України. Усі ці процесуальні закони оперують таким поняттям як “процесуальний документ”, який складається як судом, так і іншими учасниками процесу.
Частиною 2 статті 35 КПК України визначено, що матеріали кримінального провадження, скарги, заяви, клопотання та інші передбачені законом процесуальні документи, що подаються до суду і можуть бути предметом судового розгляду, в порядку їх надходження підлягають обов`язковій реєстрації в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, яка здійснюється працівниками апарату відповідного суду в день надходження таких матеріалів. 
Відповідно до частин 2, 5 статті 14 ЦПК України позовні та інші заяви, скарги та інші передбачені законом процесуальні документи, що подаються до суду і можуть бути предметом судового розгляду, в порядку їх надходження підлягають обов`язковій реєстрації в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі в день надходження документів. Суд направляє судові рішення, судові повістки, судові повістки - повідомлення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші  процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). Аналогічні положення визначені у статті 18 КАС України, статті 6 ГПК України.
Отже, саме процесуальними законами передбачені види, порядок складення і подання процесуальних документів. 
Колегія суддів враховує, що за приписами пункту 5 частини 1 статті 27 Закону №3460-VI Закону №3460-VI Кабінет Міністрів України встановлює розмір та порядок оплати діяльності суб`єктів надання безоплатної вторинної правової допомоги.
Так, за змістом пункту 12  Методики обчислення розміру винагороди адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 р. № 465 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2016 р. № 1048) для цілей цієї Методики документами процесуального характеру вважаються виключно документи, передбачені відповідними процесуальними кодексами.
Ппроаналізувавши норми Закону України "Про безоплатну правову допомогу" та інших актів законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що під документом процесуального характеру, складення якого є правовою послугою в межах безплатної вторинної правової допомоги,  у Законі  України "Про безоплатну правову допомогу" розуміється  документ, що складається відповідно до вимог процесуального закону.
Судовою колегією встановлено, що позивач, звертаючись через ДУ "Полтавська установа виконання покарань (№23)" до Полтавського МЦ з надання БПВД із заявою про призначення захисника  для надання правової допомоги та складання документів процесуального характеру від 07.07.2021  вих. № П-1522 /а.с. 6, 42/, просив призначити захисника для надання правової допомоги та складання документів процесуального характеру, зокрема, до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Президента України, Голови Верховної Ради України, Першого заступника Голови Верховної Ради України заяв та скарг з приводу винесення вироку суду від 09.06.2005 р. в рамках к/с №04580007 за обвинуваченням ОСОБА_1 . 
Однак, враховуючи положення статті 2 Кримінального процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Частиною 1 статті 20 КПК України встановлено, що підозрюваний, обвинувачений, виправданий, засуджений має право на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.
Частина 5 статті 22 КПК України передбачає, що захист здійснюється підозрюваним або обвинуваченим, його захисником або законним представником. 
Крім того, ст.395 КПК України встановлений порядок апеляційного оскарження, відповідно до частини 1 якої апеляційна скарга подається: 1) на судові рішення, ухвалені судом першої інстанції, - через суд, який ухвалив судове рішення; 2) на ухвали слідчого судді чи ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, - безпосередньо до суду апеляційної інстанції. 
Відповідно до частини першої статті 45 КПК України захисником є адвокат, який здійснює захист підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, а також особи, стосовно якої передбачається розгляд питання про видачу іноземній державі (екстрадицію).
Законом України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” від 05 липня 2012 року № 5076-VI /далі – Закон № 5076-VI/, ст. 1 визначено, що адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; захист - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні захисту прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.
Видами адвокатської діяльності відповідно до вказаного вище закону є, зокрема складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Пунктами 1 та 4 частини 1 статті 20 Закону № 5076-VI під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги: звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб); складати заяви, скарги, клопотання, інші правові документи та подавати їх у встановленому законом порядку.
З аналізу наведеного правового регулювання слідує, що захисником призначається адвокат для надання такого виду вторинної правової допомоги як захист у межах здійснення кримінального провадження, в тому числі щодо складення документів процесуального характеру. 
Згідно з приписами частини 3 статті 21 «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини»  особа, позбавлена волі, може звернутись із письмовим зверненням до Уповноваженого або його представників. 
Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» Уповноважений приймає та розглядає звернення громадян України, іноземців, осіб без громадянства або осіб, які діють в їхніх інтересах, відповідно до Закону України "Про звернення громадян".
Статтею 1 Закону України «Про звернення громадян» встановлено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Так, відповідно до статті 3 Закону України «Про звернення громадян» під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.
Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.
Статтею 5 Закону України «Про звернення громадян» визначені вимоги до звернення.
За приписами статті 12 Закону України «Про звернення громадян» дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, Законами України "Про судоустрій і статус суддів" та "Про доступ до судових рішень", Кодексом адміністративного судочинства України, Законами України "Про запобігання корупції", "Про виконавче провадження".
З огляду на викладене, колегія суддів встановила, що заява (скарга) до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Президента України, Голови Верховної Ради України, Першого заступника Голови Верховної Ради України не є документами процесуального характеру, оскільки передбачені не процесуальним законом, а заява позивача від 07.07.2021 в свою чергу не стосувалася питання складення документів процесуального характеру, оскільки складення  заяв та скарг до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Президента України, Голови Верховної Ради України, Першого заступника Голови Верховної Ради України з приводу винесення вироку суду від 09.06.2005 р. в рамках к/с №04580007 за обвинуваченням ОСОБА_1 не передбачено нормами  процесуального права, а передбачено положеннями матеріального права, зокрема Законом України "Про звернення громадян". Окрім того, у вказаній заяві позивач не порушує питання здійснення його захисту в межах кримінального провадження в порядку, визначеному КПК України,  представництва інтересів в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами.
Як наслідок, враховуючи зміст заяви позивача від 07.07.2021 вих. № П-1522 /а.с. 6, 42/ про призначення  захисника для надання правової допомоги та складання документів процесуального характеру, яка не стосувалася питань надання безоплатної вторинної правової допомоги, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про те, що відповідачем правомірно надано позивачу листом від 19.07.2021 № 01-24/1112  безоплатну первинну правову допомогу  (шляхом роз`яснення порядку подання заяви (скарги)), у якому зазначено, що складення Місцевим центром проектів заяв та скарг не являється можливим, оскільки у заяві ОСОБА_1 відсутній деталізований опис суті порушеного питання, що обов`язково міститься у зверненнях громадянина, відповідно до частини 7 статті 5 Закону України "Про звернення громадян" та додатково проінформовано, що ОСОБА_1 має можливість отримати безоплатну правову допомогу 11.08.2021 та 08.09.2021 з 10-00 до 11-00 під час роботи консультаційного пункту в приміщенні Державної установи "Полтавська установа виконання покарань (№23)" /а.с. 9, 43/.
Насамперед суд апеляційної інстанції наголошує, що підстави для прийняття рішення про відмову у наданні безоплатної вторинної правової допомоги у відповідача були відсутні, оскільки у заяві від 07.07.2021 позивач не просив надати правові послуги, які охоплюються наданням безоплатної вторинної правової допомоги.
Тому, суд першої інстанції правомірно відхилив доводи позивача про те, що відповідачем допущено бездіяльність щодо ненадання ОСОБА_1 правової допомоги за заявою від 07.07.2021, що призвела до позбавлення останнього права на отримання безоплатної вторинної правової допомоги.
Доводи позивача стосовно того, що відповідач безпідставно за його заявою від 07.07.2021 не призначив адвоката для складення процесуальних документів, як того вимагає Закон України "Про надання правової допомоги", колегія суддів також оцінює критично, оскільки в рамках надання безоплатної первинної правової допомоги, за якою фактично звернувся позивач, в силу норм вказаного Закону виключена як можливість надання захисника (адвоката), так і можливість складення заяв, скарг та інших документів процесуального характеру.  
Враховуючи те, що  позивачу надано безоплатну первинну правову допомогу за його заявою у формі роз`яснення (консультації), копію якого позивачем додано до позову /а.с. 9/, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність порушеного права позивача, а відтак, і про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги позивача про протиправну бездіяльності Полтавського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги щодо ненадання ОСОБА_1 правової допомоги за заявою від 07.07.2021. 
Таким чином, позовні вимоги про зобов`язання Полтавський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.07.2021 та призначити захисника для надання правової допомоги та складання документів процесуального характеру, а також про  відшкодувати з Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України завдану ОСОБА_1 неправомірними діями моральну шкоду в розмірі 5000  грн. є похідними від попередньої (основної) позовної вимоги та такими, що не підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в діях відповідача відсутня протиправна бездіяльність щодо ненадання правової допомоги за заявою від 07.07.2021, а також відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача про зобов`язання Полтавський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.07.2021 та призначити захисника для надання правової допомоги та складання документів процесуального характеру, а також про відшкодувати з Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України завдану ОСОБА_1 неправомірними діями моральну шкоду в розмірі 5000  грн., оскільки вони є похідними від попередньої (основної) позовної вимоги та такими, що не підлягають задоволенню.
Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.
Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Колегія суддів вважає, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.03.2022 року по справі №440/18752/21 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.  
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 09.03.2022 по справі № 440/18752/21 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.О. Кононенко 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	О.М. Мінаєва    В.А. Калиновський