Постанова
Іменем України 
30 березня 2023 року
м. Київ
справа № 638/14775/17
провадження № 61-1785св23
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Хопти С. Ф.,
учасники справи:
позивачка -  ОСОБА_1 ,
відповідачка -  ОСОБА_2 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на постанову Полтавського апеляційного суду у складі колегії суддів: Карпушина Г. Л., Кузнєцової О. Ю., Хіль Л. М. від 08 листопада 2022 року, і виходив з наступного. 
Зміст заявлених позовних вимог
1.                У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, звернення стягнення на предмет іпотеки.
2.                На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначала, що 
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік - ОСОБА_4 , який за життя, а саме 02 червня 2010 року, уклав з ОСОБА_2 договір позики у простій письмовій формі.
3.                Відповідно до договору позики від 02 червня 2010 року 
ОСОБА_4 надав у позику ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 
792 510,00 грн, що еквівалентно 100 000,00 дол. США, яку позичальник зобов`язалась повернути в строк до 02 червня 2011 року.
4.                З метою забезпечення виконання зобов`язань за указаним договором позики 02 червня 2010 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Молодчою Г. М. посвідчено договір іпотеки, предметом якого є квартира 
АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Горша О. А. 17 жовтня 2008 року за реєстровим № 2400.
5.                 ОСОБА_1 зазначала, що про існування оригіналу договору позики вона дізналася у липні 2017 року в процесі підготовки до продажу квартири АДРЕСА_2 , яка була їх спільною з чоловіком сумісною власністю, право власності на яку вона оформила в порядку спадкування після його смерті. При цьому посилалась на те, що ОСОБА_2 своїх зобов`язань за договором позики не виконала, не повернула суму боргу її чоловікові за його життя, про що свідчить наявний у позикодавця оригінал розписки. Не повернула кошти відповідачка також і їй, як спадкоємиці померлого позикодавця. 
6.                З огляду на наведене та з урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_1 просила суд: у рахунок погашення заборгованості за договором позики від 02 червня 2010 року стягнути з ОСОБА_2 на її користь суму боргу з урахуванням 3 % річних у розмірі 119 250,00 дол. США; в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 61,3 кв. м, житловою площею 35,6 кв. м, шляхом надання їй права продажу предмета іпотеки будь-якій третій особі - покупцю на її власний розсуд за ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, з укладенням від свого імені договору купівлі-продажу 
будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах, організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмета іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з можливістю здійснення позивачем всіх передбачених нормативно-правовими актами дій, необхідних для здійснення продажу предмета іпотеки.
Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій
7.                Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова 
від 06 грудня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. 
8.                Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 02 червня 2010 року у сумі, еквівалентній 
100 000,00 дол. США, 3% річних у розмірі 19 250,00 дол. США, всього в сумі, еквівалентній 119 250,00 дол. США, що на час пред`явлення позову складало 
3 209 446,00 грн.
9.                У рахунок погашення заборгованості за договором позики від 02 червня
2010 року у сумі, еквівалентній 100 000,00 дол. США, 3% річних у розмірі
19 250,00 дол. США, всього в сумі, еквівалентній 119 250,00 дол. США, що на час пред`явлення позову складало 3 209 446,00 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру 
АДРЕСА_1 , загальною площею 61,3 кв. м, житловою площею 35,6 кв. м, яка розташована на першому поверсі п`ятиповерхового будинку, із застосуванням визначеної статтею 38 Закону України «Про іпотеку» процедури продажу шляхом надання іпотекодержателю ОСОБА_1 права продажу предмета іпотеки будь-якій третій особі.
10.            Вжито заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки шляхом передачі його в управління ОСОБА_1 на період до його реалізації. Встановлено початкову ціну продажу предмета іпотеки на рівні, не нижчому
800 000,00 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
11.            Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що вимоги 
ОСОБА_1 , як спадкоємиці позикодавця, є доведеними та обґрунтованими, оскільки ОСОБА_2 не повернула грошові кошти, які позичила у ОСОБА_4 за договором позики від 02 червня 2010 року, а тому з неї підлягає стягненню сума позики з урахуванням 3 % річних за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. З урахуванням умов укладеного між сторонами договору іпотеки на забезпечення виконання зобов`язань за договором позики, суд першої інстанції вважав, що обраний позивачкою спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки є належним. При цьому зазначено, що ОСОБА_1 не мала об`єктивної можливості довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, раніше ніж знайшла договір позики, розписку, іпотечний договір у червні 
2017 року.
12.            Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 
2018 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова 
від 06 грудня 2017 року відмовлено.
13.            Постановою Харківського апеляційного суду від 08 січня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 грудня 2017 року залишено без змін.
14.            Суд апеляційної інстанції погодився із висновками суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог  ОСОБА_1 та наявність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки. Відхиляючи доводи відповідачки про пропуск позивачкою позовної давності при зверненні до суду із цим позовом, апеляційний суд виходив із того, що про існування оригіналу розписки ОСОБА_1 дізналася у липні 2017 року.
15.            Постановою Верховного Суду від 20 травня 2020 року касаційну скаргу
ОСОБА_2 задоволено частково. Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 грудня 2017 року та постанову Харківського апеляційного суду від 08 січня 2020 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у цій частині відмовлено.  
16.            Постанову Харківського апеляційного суду від 08 січня 2020 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики скасовано, справу у цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
17.            Скасовуючи судові рішення судів попередніх інстанцій в частині вирішення питання про звернення стягнення на предмет іпотеки та ухвалюючи в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні зазначених позовних вимог, суд касаційної інстанції виходив із того, що обраний позивачкою спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, з урахуванням умов договору, є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.
18.            В частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за договором позики суд касаційної інстанції зазначив, що апеляційний суд не перевірив належним чином доводів відповідачки про виконання нею зобов`язання за спірним договором позики, не забезпечив проведення призначеної у справі експертизи у зв`язку із чим дійшов передчасного висновку про наявність підстав для задоволення позову у цій частині. Крім того, зазначено про необхідність з`ясування обставин неможливості подання відповідачкою заяви про застосування позовної давності до суду першої інстанції.
19.            Постановою Полтавського апеляційного суду від 08 листопада 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 грудня 2017 року в частині позовних вимог  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики скасовано, ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
20.            Постанова апеляційного суду мотивована тим, що наявні у матеріалах справи докази підтверджують факт виконання відповідачкою зобов`язань за договором позики від 02 червня 2010 року. Наявність у спадкоємиці позикодавця оригіналу розписки не спростовує зазначених висновків суду, оскільки сторони договору позики на свій розсуд вирішили порядок підтвердження факту припинення грошового зобов`язання в угоді від 15 липня 2010 року.
Узагальнені доводи касаційної скарги
21.            07 лютого 2023 року ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат 
Левун О. Ф., звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Полтавського апеляційного суду 
від 08 листопада 2022 року, ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики в повному обсязі.
22.            Підставами касаційного оскарження вказаної постанови апеляційного суду заявник зазначає неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, посилаючись на те, що апеляційний суд застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 19 грудня 2018 року у справі № 544/174/17, від 07 серпня 2019 року у справі № 753/22661/14, від 11 червня 2020 року у справі № 753/20532/14-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 233/4822/18, 
від 14 квітня 2021 року у справі № 642/4200/17, від 01 вересня 2021 року 
у справі № 266/5745/18, від 29 вересня 2021 року у справі № 640/9165/19,
від03 листопада 2021 року у справі № 705/3275/18, від 09 грудня 2021 року
у справі № 570/5689/16, від 26 квітня 2022 року у справі № 601/1473/19                (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України), а також не дослідив зібрані у справі докази та не надав їм належної правової оцінки (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України). 
23.            Касаційна скарга обґрунтована посиланням на те, що суд апеляційної інстанції не врахував, що наявність у позикодавця оригіналу боргового документа підтверджує факт невиконання боржником свого обов`язку. Вважає, що відсутність у відповідачки оригіналу розписки про грошове зобов`язання, а також не заявлення нею вимог про розірвання договорів позики та іпотеки свідчить про чинність спірного майнового зобов`язання.
24.            Зазначає, що надана відповідачкою угода про припинення зобов`язання від 15 липня 2010 року є неналежним та недопустимим доказом виконання відповідачкою своїх зобов`язань за договором позики. Зосереджує увагу на тому, що зазначена угода зберігалася у свідка, а не у сторін правочину, один із свідків відмовився від надання пояснень у суді, у тексті такої угоди відсутні дані про повернення грошових коштів, більш того, зазначено, що позику отримав ОСОБА_6 , а не відповідачка. Вважає, що зазначена угода виготовлена набагато пізніше ніж датована, а неможливість проведення відповідної експертизи не свідчить про її чинність.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
25.            Ухвалою Верховного Суду від 15 лютого 2023 року поновлено  ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Левун О. Ф., строк на касаційне оскарження постанови Полтавського апеляційного суду від 08 листопада 
2022 року, відкрито касаційне провадження у справі № 638/14775/17, витребувано матеріали цивільної справи з суду першої інстанції.
26.            09 березня 2023 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.
Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу
27.            03 березня 2023 року ОСОБА_2 через засоби поштового зв`язку подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому, посилаючись на необґрунтованість доводів заявниці, просить відмовити у її задоволенні, а оскаржене судове рішення апеляційного суду залишити без змін.
28.            Зазначає, що суд апеляційної інстанції надав правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам та урахував вказівки Верховного Суду, надані при перегляді цієї справи в касаційному порядку. Вважає, що позивачкою не спростовано факту виконання нею зобов`язань за договором позики 
від 02 червня 2010 року.
29.            Зосереджує увагу на тому, що у зазначеній угоді ОСОБА_4 зобов`язувався передати їй оригінал боргового документа та вчинити дії із зняття обтяження з предмета іпотеки.
30.            У відповіді на відзив на касаційну скаргу представник 
 ОСОБА_1 - ОСОБА_3 зосереджує увагу на тому, що суд апеляційної інстанції не дослідив та не надав оцінки показам свідків щодо укладення угоди про припинення зобов`язання від 15 липня 2010 року, не звернув уваги на суперечність її умов умовам пунктів 2, 5-7 договору позики, а також неможливість проведення експертизи з технічних причин.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
31.            02 червня 2010 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 уклали у простій письмовій формі договір позики, за умовами якого ОСОБА_4 передав, а ОСОБА_2 прийняла грошові кошти в розмірі 792 510,00 грн, що еквівалентно 100 000,00 дол. США. Зазначену суму ОСОБА_2 зобов`язалась повернути в строк до 02 червня 2011 року.
32.            Згідно з письмовою згодою, посвідченою приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області 
Молодчою Г. М. за реєстровим № 2436, дружина ОСОБА_4 - ОСОБА_1 надала згоду на передачу грошових коштів в позику та на отримання в іпотеку квартири 
АДРЕСА_1 .
33.            З метою забезпечення виконання зобов`язань за договором позики, між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки 
від 02 червня 2010 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Молодчою Г. М., за умовами якого в іпотеку передано квартиру 
АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Горша О. А. 17 жовтня 2008 року за реєстровим № 2400.
34.             ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.
35.            Відповідно до угоди, укладеної між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 15 липня 2010 року, зобов`язання за договором позики від 02 червня 2010 року припинені у зв`язку з повним виконанням позичальником зобов`язань за цим договором.
36.            Згідно з висновком експерта Київського Науково-дослідного інституту судових експертиз - О. Малєй від 09 червня 2022 року 
№24529/20-34/15224?15229/22-34 у досліджуваній угоді, датованій 15 липня 2010 року, спочатку надрукований текст документа, після чого у відповідні графи вносилися підписи від імені позикодавця « ОСОБА_7 », позичальника « ОСОБА_2 », свідків « ОСОБА_8 » та « ОСОБА_9 ». Встановити послідовність виконання підпису від імені позикодавця                           « ОСОБА_7 » з підписом від імені позичальника «ОСОБА_2» в досліджуваній угоді, датованій 15 липня 2010 року, не видається можливим через малу кількість барвної речовини та слабкий рельєф від вузла пишучого приладу в штрихах підпису від імені позичальника «ОСОБА_2». Встановити послідовність виконання інших підписів відносно один одного в досліджуваній угоді, датованій 15 липня 2010 року, не видається можливим через відсутність місць їх взаємного перетину.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
37.            Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга до задоволення не підлягає.
38.            Згідно з положеннями пункту 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку та якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
39.            Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
40.            Відповідно до статті 6 цього Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
41.            У відповідності до частини першої статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
42.            Згідно зі статтею 1046 ЦКУкраїни за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. 
43.            Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
44.            Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
45.            Положеннями частини першої, третьої статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
46.            Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
47.            Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
48.            Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
49.            Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.
50.            Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
51.            Встановивши, що зобов`язання за договором позики від 02 червня 
2010 року, укладеним між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , припинені у зв`язку з їх належним виконанням, що підтверджується укладеною між зазначеними сторонами угодою про припинення зобов`язань від 15 липня 2010 року, суд апеляційної інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.
52.            При цьому суд апеляційної інстанції надав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам виконання спірного грошового зобов`язання за договором позики від 02 червня 2010 року, врахував умови угоди про припинення зобов`язань від 15 липня 2010 року, укладеної між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , а також відсутність доказів на спростування презумпції правомірності цієї угоди.
53.                   Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
54.            Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
55.            Суд апеляційної інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин, надав належну правову оцінку усім доказам у справі, яка розглядалася судами трьох інстанцій з 2017 року, та врахувавши вказівки суду касаційної інстанції, дійшов загалом обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
56.            Доводи касаційної скарги зазначених висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, значною мірою зводяться до переоцінки доказів, яким апеляційний суд надав належну правову оцінку.
57.            Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі 
№ 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18). 
58.            Висновки суду апеляційної інстанції, з урахуванням встановлених у цій справі обставин, не суперечать висновкам Верховного Суду, на які посилається заявниця у касаційній скарзі.
59.            Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
60.            Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування судового рішення апеляційного суду, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1.                Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.
2.                Постанову Полтавського апеляційного суду від 08 листопада 2022 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді                                                                                                          Є. В. Синельников
 
                                                                                                                      О. М. Осіян 
 
                                                                                                                      С. Ф. Хопта