ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2239/23 Справа № 204/4640/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Черкез Д.Л. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       28 лютого 2023 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Гапонова А.В.
суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у м. Дніпро цивільну справу позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,
-за апеляційною скаргою ОСОБА_2 
на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2022 року, -

В С Т А Н О В И В:
ІСТОРІЯ СПРАВИ 
08.07.2022 року до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у 26.07.2019 року між сторонами укладений договір позики на 149 101 гривню, що в день укладення договору було еквівалентно 5 850 доларів США. Частину грошей позивач повернув. Просив стягнути 195 606 гривень, з яких: 160 875 грн. – сума боргу, 8 928, 48 грн. – 3% річних, 25 803, 16 грн. – інфляційні збитки.

       КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ 
       Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2022 року позовні вимоги задоволені частково. 
       Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позиви № 26/07/19-10 від 26 липня 2019 року у розмірі 149 220, 59 грн., яка складається з основної суми боргу – 119 346, 87 грн., 3% річних від простроченої суми заборгованості – 7 622, 55 грн., інфляційних втрат від простроченої суми заборгованості – 22 251, 17 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат (судового збору та витрат на правничу допомогу). 
                       
       КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
09.12.2022 року від  ОСОБА_2  надійшла апеляційна скарга, в якій ставиться питання про скасування рішення й винесення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . 
       В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги на п`яти листах описано, як відповідач брав гроші в борг у позивача, як позивач йому погрожував, а відповідач звертався до різних органів зі скаргами на позивача. Наполягає на тому, що сплатив позивачу 3 400 доларів США, але розписки позивача не має, а суд на це уваги не звернув.

       ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України  апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Зважаючи на те, що дана справа є малозначною,  ціна позову  складає 160 875 гривень, що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.
Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

       Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи:

Судом встановлено, що 26 липня 2019 року між ОСОБА_1 як позикодавцем та ОСОБА_2 як позичальником було укладено Договір позики № 26/07/19-10, відповідно до пункту 1 якого позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 149 101,00 грн., що за курсом НБУ на день укладення цього договору еквівалентно 5 850,00 доларів США, в свою чергу позичальник зобов`язується повернути позику у визначений договором строк, та згідно визначеними цим договором умовами сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню у строки та в порядку передбаченому цим договором буде відповідати 5 850,00 доларів США за курсом НБУ на дату здійснення платежу, не пізніше ніж через три місяці з моменту укладення даного договору, тобто до 26 жовтня 2019 року, за домовленістю сторін позика є безпроцентною (а.с. 17-18).
У пункті 2 вищевказаного Договору позики визначено, що сума позики, встановлена у п. 1 даного договору, отримана позичальником від позикодавця до моменту підписання даного договору в повному обсязі.
Згідно з пунктом 5 вищевказаного договору позики, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві суму позики, визначену в п. 1 даного договору, відповідно до графіка повернення позичальником грошових коштів: 3 823,10 грн., що еквівалентно 150,00 доларів США до 26 серпня 2019 року включно; 8 921,00 грн., що еквівалентно 350,00 доларів США до 26 вересня 2019 року включно; 136 357,25 грн., що еквівалентно 5 350,00 доларів США до 26 жовтня 2019 року включно.
Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 207 ЦПК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
25 жовтня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору позики № 26/07/19-10 від 26 липня 2019 року, відповідно до умов якої за взаємною згодою сторони домовились внести зміни в п. 1, 5, 6 Договору, виклавши їх в наступній редакції, зокрема: п. 1 позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 151 940,37 грн., що є еквівалентом 6 050,00 доларів США, за курсом продажу доларів США НБУ, встановленим на моменту укладення даного договору, в свою чергу позичальник зобов`язується повернути позику у визначений договором строк, та згідно визначеними цим договором умовами сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню у строки та в порядку передбаченому цим договором буде відповідати 6 050,00 доларів США за курсом їх продажу НБУ на дату здійснення платежу, не пізніше ніж через три місяці з моменту укладення даного договору, тобто до 26 січня 2020 року, за домовленістю сторін позика є безпроцентною; п. 5 позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві суму позики, визначену в п. 1 даного договору, відповідно до графіка повернення позичальником грошових коштів: 8 790,00 грн., що еквівалентно 350,00 доларів США до 26 листопада 2019 року включно; 8 790,00 грн., що еквівалентно 350,00 доларів США до 26 грудня 2019 року включно; 134 360,49 грн., що еквівалентно 5 350,00 доларів США до 26 січня 2020 року включно; п. 6 позика може бути повернута позикодавцю достроково (а.с. 19-20).
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
Судом встановлено, що позивач свої зобов`язання виконав у повному обсязі, тобто передав відповідачу обумовлену суму грошових коштів, що підтверджується розпискою ОСОБА_2 від 25 жовтня 2019 року, в якій зазначено, що ОСОБА_2 отримав позику від ОСОБА_1 в сумі 151 940,37 грн., що еквівалентно 6 050,00 доларів США за курсом НБУ, встановленим на момент укладення договору згідно додаткової угоди № 1 до договору позики № 26/07/19-10 від 26 липня 2019 року (а.с. 21).
Представник відповідача під час розгляду справи не заперечував, що дійсно відповідач підписував з позивачем Договір позики № 26/07/19-10 від 26 липня 2019 року та Додаткову угоду № 1 до вказаного договору від 25 жовтня 2019 року, а також дійсно отримав від позивача у позику грошові кошти, про що написав розписку від 25 жовтня 2019 року.
В свою чергу, відповідач ОСОБА_2 порушив взяті на себе зобов`язання, та не повернув суму позики в обумовлений у договорі строк та розмірі.
З пояснень учасників справи, а також з розписки ОСОБА_1 від 25 жовтня 2019 року (а.с. 101) судом встановлено, що в рахунок погашення позики за договором позики № 26/07/19-10 від 26 липня 2019 року та додатковою угодою № 1 від 25 жовтня 2019 року до договору позики № 26/07/19-10 від 26 липня 2019 року відповідачем було сплачено позивачу наступні суми: 03 жовтня 2019 року - 350,00 доларів США, що еквівалентно 8 701,00 грн.; 25 жовтня 2019 року – 400,00 доларів США (що за офіційним курсом НБУ станом на 25 жовтня 2019 року складає 10 044,00 грн.); 10 січня 2020 року – 350,00 доларів США, що еквівалентно 8 438,50 грн.; 29 квітня 2020 року – 200,00 доларів США, що еквівалентно 5 410,00 грн.

При розгляді справи у суді першої інстанції стороною відповідача робились заяви про передачу певних коштів позивачу, ці доводи були перевірені судом та їм була надана відповідна оцінка.
Суд першої інстанції врахував, що відповідачем частково повернуто позивачу суму позики, а саме у розмірі 32 593,50 грн.

Отже, судом встановлено, що на теперішній час сума неповернутої позики становить 119 346,87 грн. (151 940,37 грн. - 32 593,50 грн. = 119 346,87 грн.).

З такими висновками суду першої інстанції погоджується й колегія суддів апеляційного суду з огляду на таке.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи.
Сторони в цивільному процесі мають протилежні матеріально-правові та процесуальні інтереси. Незважаючи на зацікавленість сторін у справі, законом зазначається, що вони зобов`язані добросовісно здійснювати свої права і виконувати процесуальні обов`язки. Принцип змагальності, в свою чергу, надає особам, які беруть участь у справі, рівних можливостей в процесі доказування, а особливо сторонам в позовному провадженні. Цей основоположний принцип закріплений і у Конституції України.
Стосовно доказової діяльності (подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості) сторони, треті особи та їх представники наділені рівними правами, чого не можна сказати про сукупність наданих їм обов`язків. Брати участь у доказовій діяльності можуть всі особи, які беруть участь у справі, однак доказування кожної обставини, що має значення для ухвалення рішення у справі, в силу закону стає обов`язком певного суб`єкта.
В цьому випадку доказування частково виконаного зобов`язання, є обов`язком саме відповідача у справі.
У справі не має відповідної розписки про отримання позивачем 3400 доларів США від відповідача в рахунок погашення боргу по укладеному договору.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги.

       Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

       ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, то підстав для задоволення скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на висновок   про залишення апеляційної скарги без задоволення судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покладаються на апелянта.
Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 195 606 гривень, що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст.368, 369, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, - 

П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення. 
       Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2022 року залишити без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

       Судді: