УХВАЛА
02березня 2023 року
м. Київ
справа № 155/799/21
провадження № 51 - 599 ск 23
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Горохівського районного суду Волинської області від 23 серпня 2022 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 01 листопада 2022 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) за № 12021030600000090 по обвинуваченню 
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Смиків Червоноградського району Львівської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 Кримінального кодексу України (далі - КК України), 
встановив:
За вироком Горохівського районного суду Волинської області від 23 серпня 2022 року ОСОБА_5 визнано винуватим у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, та призначено покарання: за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки; за ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років без конфіскації майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна. На підставі статей 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_5 від відбування покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1, ст. 76 КК України. Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.
Відповідно до вироку суду ОСОБА_5 08 травня 2021 року приблизно о 14:00 год. у  АДРЕСА_2 зайшов на неогороджену територію домоволодіння АДРЕСА_2 , належну ОСОБА_6 , де користуючись відсутністю останнього, шляхом відкривання вхідних дверей, проник у підсобне та гаражне приміщення, звідки таємно викрав сільськогосподарський інвентар та побутові прилади, а саме: кутову шліфувальну машинку марки «Pro Craft» моделі «PW 1200», вартістю 494,35 грн.; електродриль марки «Pro Craft» моделі «PS950», вартістю 422,40 грн.; електродриль марки «Pegasus» моделі «53G501», вартістю 333 грн.; металеву тачку, вартістю 326,67 грн.; електричний лобзик марки «Энергомаш» моделі «ПБ40610М», вартістю 314,67 грн.; електричний рубанок марки «POWERTEC» моделі «PT1051», вартістю 278,67 грн.; електрозварювальний апарат марки «Einhell ewromaster», вартістю 933,33 грн.; велосипед марки «Україна», вартістю 616,67 гривень; металеву ванну, вартістю 396,67 грн.; маркер садовий, вартістю 165 грн. належні ОСОБА_6 , які в подальшому завантажив на власний причіп марки «Автодор» моделі «ПА-006» державний номерний знак НОМЕР_1 , яким транспортував дані речі до власного складського приміщення з метою подальшого використання у власних цілях. Ти самим спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 4281,43 грн.
Крім того, ОСОБА_5 08 травня 2021 року приблизно о 14:10 год., перебуваючи за тією ж адресою, користуючись відсутністю власника ОСОБА_6 , шляхом відкривання вхідних дверей, проник у гаражне приміщення, де незаконно заволодів мотоциклом марки «ALPHA» моделі «ZS50F», 2008 року випуску, який у подальшому завантажив на власний причіп марки «Автодор» моделі «ПА-006», державний номерний знак НОМЕР_1 , і надалі транспортував даний транспортний засіб до власного складського приміщення з метою подальшого використання у власних цілях. Тим самим спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 7780 гривень.
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 01 листопада 2022 року апеляційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_4 залишено без задоволення, а вирок Горохівського районного суду Волинської області від 23 серпня 2022 року - без змін.
До Верховного Суду надійшла касаційна скарга захисника ОСОБА_4 , в якій він порушує питання про скасування оскаржуваних судових рішень та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанції допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Не погоджуючись з наданою судами оцінкою доказам, захисник посилається на невідповідність висновків судів фактичним обставинам кримінального провадження. Вважає, що приміщення складу, яке належить ОСОБА_5 , не є місцем події. Крім того вказує, що протокол огляду приміщення від 09 травня 2021 року і похідні від нього докази є недопустимими доказами, оскільки під виглядом огляду фактично був проведений обшук приміщення до внесення відомостей в ЄРДР. Вважає, що висновки судів про те, що вказана слідча дія відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) є безпідставними, оскільки такі висновки не узгоджуються з положеннями ч. 3 ст. 233 КПК України.
Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Так, згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Доводи, викладені в касаційній скарзі захисника, якими він обґрунтовує заявлені вимоги, аналогічні доводам апеляційної скарги сторони захисту, яким апеляційний суд дав належну оцінку під час апеляційного розгляду.
Так, в постановленій за наслідками апеляційного розгляду ухвалі, суд апеляційної інстанції, зазначив, що суд першої інстанції, мотивуючи висновок про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, послався на докази, які зібрані у встановленому законом порядку, досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до приписів ст. 94 КПК України. 
Зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що в судовому засіданні безпосередньо у встановленому законом порядку суд першої інстанції допитав обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , зміст показань яких детально викладений у вироку. 
Крім того, суди встановили, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень підтверджується іншими дослідженими в ході судового розгляду доказами, зокрема, протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 09 травня 2021 року, згідно якого ОСОБА_6 09 травня 2021 року звернувся до відділення поліції № 2 (м. Горохів) Луцького РУП ГУНП Волинської області із заявою щодо викрадення з гаражів мотоцикла та майна; протоколом огляду приміщення від 09 травня 2021 року з ілюстративними таблицями, з додатками № 1 (фотознімками), відповідно до якого проведено огляд території будинковолодіння по  АДРЕСА_2 , належного ОСОБА_6 , де знаходилось викрадене майно; протоколом огляду приміщення від 09 травня 2021 року з додатками № 1 (фотознімками), відповідно до якого проведено огляд території приміщення, що знаходиться по АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_5 , під час проведення якого на складі під № 6 було виявлено причіп д.н.з. НОМЕР_1 на якому знаходились мотоцикл та майно, викрадене з території домоволодіння ОСОБА_6 , а також було виявлено автомобіль «DaciaLogan» р.н.з.  НОМЕР_2 , яким здійснювалось перевезення викраденого майна; ухвалою слідчого судді Горохівського районного суду Волинської області від 13 травня 2021 року про надання дозволу слідчій СВ ВП № 2 Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_7 обшуку приміщення, яке перебуває у користуванні та власності ОСОБА_5 ; протоколом огляду предмету від 10 травня 2021 року, відповідно до якого оглянуто мотоцикл марки «ALPHA» моделі «ZS50F», якого ОСОБА_5 викрав у ОСОБА_6 та в подальшому його добровільно надав; протоколом огляду предмету від 10 травня 2021 року із фототаблицями, відповідно до якого оглянуто причіп марки «Автоторг» моделі «ПА-006», яким ОСОБА_5 здійснював транспортування викраденого у  ОСОБА_6 майна, а також оглянуто майно, яке ОСОБА_5 викрав у  ОСОБА_6 та в подальшому добровільно надав; постановою про залучення до матеріалів кримінального провадження предметів та визнання їх речовими доказами від 10 травня 2021 року; висновком експерта № СЕ-19/103-21/3685-АВ від 13 травня 2021 року, відповідно до якого наданий на дослідження об`єкт являє собою колісний транспортний засіб (КТЗ) марки «ALPHA» моделі «ZS50F», 2008 року виготовлення, що відноситься до типу - мотоцикл, який обладнаний двигуном об`ємом 107 см. куб. та ринкова вартість якого станом на 08 травня 2021 року становить 7780 грн.; висновком експерта № СЕ-19/103-21/3878-ТВ від 24 травня 2021 року, згідно з яким встановлено ринкову вартість бувших у використанні об`єктів, які були вилучені у ОСОБА_5 ; протоколом огляду предмету від 14 травня 2021 року з додатком № 1 (оптичний комп`ютерний диск), відповідно до якого оглянуто відео, надане ОСОБА_5 , де зафіксовано подвір`я домоволодіння   ОСОБА_6 з транспортним засобом сірого кольору д.н.з. НОМЕР_2 з причіпом синього кольору на якому знаходиться мотоцикл червоного кольору, велосипед чорного кольору, дерев`яна драбина, ванна зеленого кольору, ящик з набором інструментів, болгарки, дрельки, каток з розеткою білого кольору, оббризкувач зеленого кольору, колеса без шини, поливалка, оббризкувач синього кольору, ручний насос, металева тачка зеленого кольору; протоколом огляду предмету від 14 травня 2021 року з додатком № 1 (оптичний комп`ютерний диск), відповідно до якого оглянуто запис розмови на мобільний диктофон між  ОСОБА_5 та   ОСОБА_13 ; оглядом речового доказу, зокрема, двоколісного транспортного засобу, проведеному в судовому з засіданні 31 березня 2022 року, в ході якого встановлено, що транспортний засіб обладнаний двигуном, на бензобаку зазначено маркування «ALPHA», на рамі наявна інформаційна табличка від мопеду «ALPHA». Даний транспортний засіб фактично складений з двох різних транспортних засобів.
Оцінюючи доводи касаційної скарги захисника колегія суддів виходить з наступного.
Так, в основі встановлених кримінальним процесуальним законом правил допустимості доказів лежить концепція, відповідно до якої в центрі уваги суду повинні знаходитися права людини і виправданість втручання в них держави незалежно від того, яка саме посадова особа обмежує права.
На користь відповідного висновку свідчить зміст ст. 87 КПК України, якою визначено критерії недопустимості засобів доказування у зв`язку з недотриманням законного порядку їх одержання. Згідно з частиною першою цієї статті недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, одержаній унаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Частинами другою і третьою цієї статті передбачено безальтернативний обов`язок суду констатувати істотне порушення прав людини і основоположних свобод і визнати недопустимими засоби доказування, отримані: в результаті процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, здійснених без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози його застосування; з порушенням права особи на захист; з показань чи пояснень, відібраних із порушенням права особи відмовитися від давання показань і не відповідати на запитання, або без повідомлення про таке право; з порушенням права на перехресний допит; з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні; після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування та прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень; в результаті обшуку житла чи іншого володіння особи, якщо до проведення даної слідчої дії не було допущено адвоката.
З наведеного слідує, що імперативною законодавчою забороною використовувати результати процесуальних дій як докази охоплюються випадки, коли недотримання процедури їх проведення призвело до порушення конвенційних та/або конституційних прав і свобод людини - заборони катування й нелюдського поводження (ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ч. 1 ст. 28 Конституції України), прав підозрюваного, обвинуваченого на захист, у тому числі професійну правничу допомогу (п. «с» ч. 3 ст. 6 Конвенції, ст. 59 Конституції України), на участь у допиті свідків (п. «d» ч. 3 ст. 6 Конвенції), права людини на повагу до свого приватного життя, недоторканність житла (ст. 8 Конвенції), на відмову давати показання щодо себе, членів своєї сім`ї та близьких родичів (ч. 1 ст. 63 Конституції України).
Відтак у кожному з вищезазначених випадків простежується чіткий зв`язок правил допустимості доказів з фундаментальними правами і свободами людини, гарантованими Конвенцією та/або Конституцією України.
З огляду на зазначене суд, вирішуючи питання про вплив порушень порядку проведення процесуальних дій на доказове значення отриманих у їх результаті відомостей, повинен насамперед з`ясувати вплив цих порушень на ті чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема встановити, наскільки процедурні недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання.
Що стосується доводів касаційної скарги захисника щодо визнання недопустимим доказом протоколу огляду приміщення від 09 травня 2021 року колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.
За загальним правилом, встановленим у ч. 2 ст. 234 та ч. 2 ст. 237 КПК України, огляд та обшук житла чи іншого володіння особи здійснюється на підставі ухвали слідчого судді. У винятковому випадку, передбаченому ч. 3 ст. 233 КПК України слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, однак у такому випадку прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій (постфактум) звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді. Докази, встановлені внаслідок огляду та обшуку, проведених з порушенням зазначених правил, а також, якщо прокурор відмовиться погодити клопотання слідчого про обшук або слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, є недопустимими.
Відповідно до ч. 3 ст. 214 КПК України, здійснення досудового розслідування, крім випадків, передбачених цією частиною, до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом. У невідкладних випадках до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань може бути проведений огляд місця події (відомості вносяться невідкладно після завершення огляду).
Як вбачається з оскаржуваних судових рішень 09 травня 2021 року стороною обвинувачення був проведений огляд місця події у приміщенні, яке перебувало у користуванні ОСОБА_5 . 
Відомості про вчинення кримінального правопорушення були внесені до ЄРДР наступного дня - 10 травня 2021 року на підставі даних, отриманих під час цієї слідчої дії.
Також 10 травня 2021 року сторона обвинувачення звернулася до слідчого судді з клопотанням про надання дозволу на проведення обшуку. Відповідно до ухвали слідчого судді Горохівського районного суду Волинської області від 13 травня 2021 року слідчій ОСОБА_7 надано дозвіл на проведення обшуку приміщення, яке перебувало у користуванні ОСОБА_5 .
У зв`язку з цим, проведений органами досудового розслідування огляд є фактично обшуком, який здійснюється лише на підставі ухвали слідчого судді та після внесення відповідних відомостей до ЄРДР. Таким чином огляд місця події (обшук) вказаного приміщення проведений до внесення відомостей у ЄРДР, що є порушенням вимог КПК України.
Проте, навіть у випадку визнання вказаного протоколу огляду від 09 травня 2021 року недопустимим доказом з урахуванням також інших доводів касатора в частині проведення цієї слідчої дії, не спростовує висновків судів щодо визнання винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, оскільки винуватість останнього підтверджується іншими належними, допустимими та достатніми доказами, які були наведені вище і не є похідними від вказаної слідчої дії. Крім того, Суд враховує і те, що в судовому засіданні ОСОБА_5 не заперечував сам факт заволодіння чужим майном, усвідомлював, що речі, які він взяв йому не належать, цими речами заволодів безоплатно, всупереч волі власника, що заподіяло пряму шкоду останньому, тобто заволодів ними протиправно. 
Крім того, Верховний Суд неодноразово зазначав, що чинний КПК України не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин чи елементів складу злочину на підставі сукупності непрямих доказів (стосовно цього елемента доказування), які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину чи елемент складу злочину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.
Доказування досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх доказів, які вказують на характер дій обвинуваченого, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння, обстановку, в якій діяла відповідна особа тощо, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) винуватості особи (постанови Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 грудня 2020 року справа № 728/578/19, провадження № 51-3411км20; від 20 жовтня 2021 року справа № 759/14119/17, провадження № 51-2274км21).
Апеляційний суд, переглядаючи вирок врахував, що докази по справі були належним чином досліджені під час розгляду в суді першої інстанції, є належними та допустимими відповідно до вимог статей 84-86 КПК України, оцінені судом згідно із ст. 94 КПК України, та в своїй сукупності спростовують доводи захисника про не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України.
Ухвала суду апеляційної інстанції є вмотивованою та відповідає вимогам статей 370 та 419 КПК України.
В той же час, касаційна скарга захисника ОСОБА_4 не містить конкретного обґрунтування істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило чи могло перешкодити судам першої та апеляційної інстанції ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення при розгляді кримінального провадження з огляду на положення ст. 412 КПК України, а відтак й необхідності скасування чи зміни судових рішень на підставах, передбачених ч.1 ст. 438 КПК України.
Оскільки з касаційної скарги захисника, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою.
На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2  ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Горохівського районного суду Волинської області від 23 серпня 2022 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 01 листопада 2022 року стосовно ОСОБА_5 відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                                    ОСОБА_2                                   ОСОБА_3