ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

30 березня 2023 року                                                            м. Чернівці
справа № 719/272/22
провадження №22-ц/822/228/23
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого        Перепелюк І. Б. 
суддів: Височанської Н.К., Лисака І.Н.
секретар Собчук І.Ю. 

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 9 січня 2023 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
встановив:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Зазначав, що  ОСОБА_1 звернувся до нього з проханням позичити кошти для будівництва холодильної установки для зберігання фруктів. Він погодився і 10 червня 2021 року надав йому позику в сумі 35000 доларів США. Гроші він передав йому в кафе біля магазину «Тайстра» в м. Сокиряни, а відповідач підписав розписку про отримання коштів, в якій зобов`язався повернути борг до 10.03.2022 року. Розписку також підписав брат відповідача. Проте ні до цієї дати, ні на даний час кошти отримані за вказаною розпискою не повернув. Факт отримання відповідачем коштів підтверджується розпискою відповідача, яку він підписав власноручно і яка за своєю суттю є документом, який підтверджує умови договору позики та засвідчує отримання боржником від кредитора грошової суми зазначеної в розписці.
Просив стягнути з відповідача 35000 доларів США та 3% річних за період з 10.03.2022 року по 17.08.2022 року, що становить 460,27 доларів США та еквівалентно 18180 гривень 66 копійок за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором позики, а всього 1390180 гривень 66 копійок та судові витрати по справі.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 9 січня 2023 року позов ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 на його користь заборгованості за договором позики задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1  на користь  ОСОБА_2 35000 (тридцять п`ять тисяч) доларів США боргу.
В задоволені позовних вимог про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2  3% річних від суми боргу в розмірі 460,27 доларів США за період з 11.03.2022 року по 17.08.2022 року відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1  на користь  ОСОБА_2  9795 (дев`ять тисяч сімсот дев`яносто п`ять) гривень 19 (дев`ятнадцять) копійок судових судового збору.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області 9 січня 2023 року, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
        ОСОБА_1  в своїй апеляційній скарзі зазначає,  що розписка від 10.06.2021 року не містить умови передачі коштів ОСОБА_2 та отримання відповідних коштів ОСОБА_1 до підписання договору позики. В матеріалах справи відсутні докази передачі та отримання коштів відповідачем після підписання договору позики від 10.06.2021 року.
Отже, позивачем не доведено належними та допустимими доказами доводи про те, що ним було надано у борг відповідачу грошові кошти у розмірі 35 000 доларів США.
Боргова розписка не містить посилання на момент переданий грошових коштів, а умови надання та повернення коштів є суперечливими та не можуть свідчити про укладання договору позики.
Вважає, що судом неповно встановлені обставини, які мають значення для справи, внаслідок неправильної оцінки доказів, суд прийшов до помилкового висновку про задоволення позову, оскільки позивач не довів належними та допустимими доказами факт укладання договору позики від 10.06.2021 року та факт передачі коштів відповідачу. 

Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судом 
Судом встановлено, що між  позивачем  ОСОБА_2  та відповідачем  ОСОБА_1  10 червня 2021 року укладений усний договір позики, згідно якого позивач передав відповідачу  ОСОБА_1  35000 (тридцять п`ять тисяч) доларів США, що підтверджується розпискою відповідача ОСОБА_1 від 10.06.2021 року. Відповідач ОСОБА_1 отримав дану суму грошей та зобов`язався повернути борг до 10.03.2022 року, проте до вказаної дати та на даний час борг позивачу не повернув.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов до висновку, що розписка відповідача від 10.06.2021 року підтверджує факт передачі позивачем ОСОБА_2 та факт отримання відповідачем ОСОБА_1 в позику від позивача ОСОБА_2 35000 доларів США та підтверджує умови договору позики.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 взяті на себе зобов`язання виконав в повному обсязі та передав ОСОБА_1 готівкою кошти в сумі 35 000, 00 доларів США визначені договором позики.
Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.
З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказувався факт укладення договору позики і його умови. Такі правові висновки щодо застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17.
Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. 
Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16.
У постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на такі особливості виконання грошового зобов`язання: «Грошовою одиницею України є гривня (частина перша статті 99 Конституції України). Але Основний Закон не встановлює заборони використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Тобто гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на території України за номінальною вартістю (частина перша статті 192 ЦК України), тоді як обіг іноземної валюти регламентований законами України.»
Вирішуючи спір та належним чином дослідивши надані сторонами докази, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд першої інстанцій установив дійсну правову природу правовідносин сторін, факт передання позивачем відповідачу в позику коштів, зобов`язання повернути кошти, та дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог у цій частині. 
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2  3% річних від суми боргу в розмірі 460,27 доларів США за період з 11.03.2022 року по 17.08.2022 року, суд першої інстанції правильно зазначив, що пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Передбачено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Доводи апелянта, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами доводи про те, що ним було надано у борг відповідачу грошові кошти у розмірі 35 000 доларів США, не доведено факт укладання договору позики від 10.06.2021 року та факт передачі коштів відповідачу, є безпідставними. 
Як вже зазначалося, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі коштів позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної суми або речей. 
В Постанові КЦС ВС від 22.08.2019 року в справі №369/3340/16-ц, звертається увага, що факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.
Зі змісту розписки вбачається, що між позивачем ОСОБА_2  та відповідачем  ОСОБА_1  10 червня 2021 року укладений усний договір позики згідно якого, позивач передав відповідачу  ОСОБА_1  35000 доларів США саме у борг. Розписка містить відомості щодо отримання відповідачем від позивача грошових коштів в борг, тобто підтверджує факт передачі коштів. 
Відповідач ОСОБА_1 отримав дану суму грошей та зобов`язався повернути борг до 10.03.2022 року, що підтверджується розпискою від 10.06.2021 року. Отже, встановлено обов`язок відповідача повернути грошові кошти отримані ним в борг позивачу.
Доводи апеляційної скарги зводяться до суб`єктивного тлумачення відповідачем чинних норм законодавства України та незгоди з висновком суду першої інстанції стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом та не можуть бути підставами для скасування судового рішення.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив це рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Рішення суду першої інстанції є законним та обгрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для задоволення апеляційної скарги немає. 
Керуючись ст.ст.368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 9 січня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття. На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови – 31 березня 2023 року.
Головуючий                                  І.Б. Перепелюк
Судді:                                          Н.К. Височанська
І.Н. Лисак