ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"14" лютого 2023 р.           Справа№ 910/4192/22
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Коробенка Г.П.
суддів:            Кравчука Г.А. 
          Козир Т.П. 

за участю секретаря судового засідання - Огірко А.О.
за участю представника(-ів): згідно з протоколом судового засідання від 14.02.2023 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  Товариства з обмеженою відповідальністю "Оазіс Парк"
на рішення Господарського суду міста Києва
від 05.09.2022 (повний текст складено та підписано 07.09.2022)
у справі №910/4192/22 (суддя  Сташків Р.Б.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОАЗІС ПАРК"                          
до Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕСТ ЛІЗИНГ"                          
про визнання договору недійсним

                                                   УСТАНОВИВ:
          Товариство з обмеженою відповідальністю "Оазіс Парк" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг" (далі - відповідач) про визнання недійсним одностороннього розірвання (відмови від) договору фінансового лізингу №211213-5/ФЛ-Ю-А від 13.12.2021, оформленого повідомленням №1146 від 14.04.2022.                                                                             
      На обґрунтування позовних вимог позивач посилався на невідповідність одностороннього правочину вимогам чинного законодавства, а також укладеного між сторонами договору, оскільки фактично відповідачем було допущено довільне помилкове тлумачення умов п.п. 6.1.1-6.1.3 договору фінансового лізингу №211213-5/ФЛ-Ю-А від 13.12.2021.                              
    Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.09.2022 у справі №910/4192/22 у задоволенні позову відмовлено.                                                    
   Рішення аргументовано тим, що матеріалами справи підтверджуються обставини порушення лізингоодержувачем умов п. 4.3 Договору, що стало наслідком для виникнення у лізингодавця права у односторонньому порядку відмовитись від договору (розірвати договір) та вилучити об`єкт лізингу, що вказує на обґрунтованість та правомірність одностороннього розірвання (відмови від) Договору, оформленого повідомленням №1146 від 14.04.2022, а отже і відсутність підстав для визнання такого правочину недійсним.
          Не погоджуючись із вказаними рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Оазіс Парк" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.
          Апеляційна скарга мотивована наступним. Позивач стверджує, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про порушення лізингоодержувачем п. 4.3 договору, оскільки відповідачу не було відомо про таку підставу для розірвання договору та не враховано бажання позивача врегулювання питання повернення автомобілю і «ультимативність» листа ТОВ "БЕСТ ЛІЗИНГ".                         
          Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.09.2022 апеляційну скаргу у справі № 910/4192/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Коробенко Г.П., судді: Кравчук Г.А., Козир Т.П.
          Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.10.2022 витребувано матеріали справи з суду першої інстанції та відкладено вирішення питання щодо подальшого руху справи.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.10.2022 апеляційну скаргу призначено до розгляду в судовому засіданні на 01.12.2022.          Розгляд справи неодноразово відкладався.
          На адресу суду надійшов відзив від представника відповідача, у якому останній заперечує проти задоволення апеляційної скарги і просить оскаржуване рішення залишити без змін. При цьому відповідач  зазначив, що позивач порушив умови договору та здійснив без отримання відповідної згоди лізингодавця вивезення об`єкту лізингу за межі території України          , відмовив відповідачу у наданні інформації про стан і місцезнаходження об`єктів лізингу, чим порушив умови договору, посилання щодо формальності підстав односторонньої відмови не відповідають обставинам справи та не підтверджуються належними доказами.  
          У судове засідання 09.02.2023 з`явився представник відповідача,  який заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив суд залишити оскаржуване рішення без змін. Представник позивача не з`явився, про розгляд справи повідомлений шляхом направлення  процесуальних документів на наявну у матеріалах справи електронну адресу. Крім того усі процесуальні документи по справі своєчасно внесені та опубліковані в Єдиному державному реєстрі судових рішень для можливості ознайомлення учасників справи з їх текстом.          
          Враховуючи те, що явка представників учасників справи в судове засідання не була визнана обов`язковою, судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд дійшов висновку про можливість здійснення розгляду  справи за відсутності  представника позивача.
          Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, перевіривши матеріали справи,  доводи апеляційної скарги, пояснення відповідача, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з  огляду  на  наступне.                    
           13.12.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Оазіс Парк" (лізингоодержувач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг" (лізингодавець)    було укладено договір фінансового лізингу №211213-5/ФЛ-Ю-А (далі - Договір).
За умовами п. 1.1 ст.1 загальних умов Договору лізингодавець набуває у свою власність і передає на умовах фінансового лізингу у платне володіння та користування об`єкт лізингу, найменування, марка, модель, комплектація, рік випуску, ціна одиниці, кількість, вартість і загальна вартість якого на момент укладення договору наведені в додатку «Специфікація», з лізингоодержувач зобов`язується прийняти об`єкт лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах цього договору. По закінченню строку лізингу, до лізингоодержувача переходить право власності на об`єкт лізингу згідно умов цього договору (за виключенням випадків, передбачених договором та/або законодавством).
Строк користування лізингоодержувачем об`єктом лізингу (строк лізингу) складається з періодів (місяців) лізингу зазначених в додатку «Графік сплати лізингових платежів» до договору та починається з дати підписання сторонами акту приймання-передачі об`єкта лізингу, але в будь-якому випадку не може бути менше одного року.
Об`єктом лізингу за Договором є автомобіль Peugeot 301, загальною вартістю 373806 грн, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2021 року випуску, номер кузова (шасі, рами, заводський) НОМЕР_2 .
У п. 3.4 загальних умов Договору приймання лізингоодержувачем об`єкта лізингу в лізинг оформлюється шляхом складання акту. Підписання лізингоодержувачем акту підтверджує в т.ч. належну якість, комплектність, справність об`єкта лізингу і відповідність об`єкта лізингу вимогам лізингоодержувача та умовам договору. З моменту підписання сторонами акту до лізингоодержувача переходять усі ризики, пов`язані з користуванням та володінням об`єктом лізингу (в тому числі ризики, випадкового знищення чи пошкодження об`єкта лізингу, ризики пов`язані з відшкодуванням збитків та шкоди, завданої третім особам внаслідок користування об`єктом лізингу). З моменту підписання акту лізингоодержувач несе повну цивільну відповідальність перед третіми особами за його використання, відшкодовує у повному обсязі шкоду третім особам, заподіяну внаслідок експлуатації об`єкта лізингу, несе відповідальність за порушення  правил дорожнього руху, правил зупинки, паркування та стоянки за участю об`єкта лізингу (в т.ч. зафіксованих у автоматичному режимі, а також за допомогою фото та відеофіксації). Ризик невідповідності об`єкта лізингу цілям використання цього об`єкта лізингу несе лізингоодержувач. Лізингодавець залишає у себе один комплект ключів від об`єкта лізингу та зберігає його протягом всього строку дії договору (якщо об`єкт лізингу - транспортний засіб).
У п. 4.3 загальних умов Договору    вказано, що до припинення даного договору об`єкт лізингу не може вивозитись чи будь-яким іншим чином переміщуватись за межі території України бути переданим (відчуженим) лізингоодержувачем за будь-якими договорами, обтяженим будь-якими обтяженнями будь-якими особами без письмової згоди лізингодавця.
За умовами п. 4.4 загальних умов Договору лізингоодержувач має право експлуатувати, зберігати, переміщувати Об`єкт лізингу по всій території України, окрім: тимчасово окупованих територій, визначених відповідно до  Закону України від 18.01.2018р. № 2268-VІІІ "Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях"  та  Закону України від 15.04.2014р. № 1207-VІІ "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України"  (в т ч. відповідних територій Донецької і Луганської областей, а також усієї території Автономної Республіки Крим); території (зон) проведення Операції об`єднаних сил, території введення надзвичайного чи військового стану у разі запровадження на такій території такого заходу правового режиму, як примусове відчуження майна.
Пунктом 4.4.1 загальних умов Договору визначено, що у випадку зміни адреси базування об`єкта лізингу, лізингоодержувач зобов`язаний повідомити про це лізингодавця протягом трьох робочих днів.
Згідно п. п. 5.2.1, 5.2.2 загальних умов Договору лізингоодержувач зобов`язаний: щомісяця (не пізніше 10 календарних днів з моменту закінчення попереднього місяця) письмово інформувати лізингодавця про стан та адресу базування предмета лізингу шляхом направлення лізингодавцю звіту у формі встановленою додатком "Довідка" до договору та фото спидометра та всіх чотирьох сторін (а у разі повідомлення/направлення інформації про пошкодження додатково надавати фото пошкоджень з декількох ракурсів та фото після усунення таких пошкоджень). В разі настання з об`єктом лізингу пошкоджень та/або викрадення, лізингоодержувач зобов`язаний негайно, але в будь-якому випадку не пізніше 24 годин з моменту настання таких подій, письмово та засобами електронного зв`язку інформувати про це лізингодавця шляхом направлення йому звіту у формі, встановленій додатком «Довідка» до договору.  У  разі недотримання умов цього пункту лізингоодержувач сплачує договірну санкцію (штраф) у розмірі 10 (десяти) відсотків остаточної загальної вартості об`єкта лізингу, за кожен випадок. Сторони погодили, що даний штраф є визначеною грошовою сумою, яка не змінюється (після встановлення остаточної загальної вартості Об`єкта лізингу) протягом строку дії договору, та для зручності сторін визначається як 10 (десять) відсотків від розміру остаточної загальної вартості об`єкта лізингу Окрім цього, лізингодавець мас право в будь-який момент вимагати від Лізингоодержувача надати на огляд об`єкт лізингу, а лізингоодержувач отримавши повідомлення про необхідність надання об`єкта лізингу для огляду зобов`язаний доставити його для огляду в зазначений лізингодавцем місце та час; забезпечити безперешкодний доступ представникам лізингодавця та/або фінансуючої установи до об`єкта лізингу для проведення його інспектування та наявність об`єкта лізингу за останньою адресою базування, що була повідомлена лізингоодержувачем лізингодавцю згідно умов цього договору на час проведення інспектування, призначений лізингодавцем.
У п. 6.1 загальних умов Договору сторони погодили, що лізингодавець має право в односторонньому порядку змінити умови цього договору в таких випадках:
6.1.1 лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж (частково або в повному обсязі) та прострочення сплати становить більше 60 (шістдесяти) календарних днів з дня настання строку платежу, встановленого в цьому договорі;
6.1.2 лізингоодержувач порушує умови страхування, пункти 2.9, 4.1.1-4.1.2, 4.3, 4.4 загальних умов;
6.1.3    лізингоодержувач протягом строку дії цього договору порушує умови будь-яких договорів фінансового лізингу, оперативного лізингу (оренди), користування прокату та інших договорів, укладених сторонами;
6.1.4 у разі порушення справи про банкрутство лізингоодержувача. або прийняття рішення про      ліквідацію чи реорганізацію лізинтоодержувача;
6.1.5 у випадку викрадення або втрати об`єкта лізингу незалежно від того був такий випадок визнаний страховим чи ні;
6.1.6 у випадку, якщо об`єкт лізингу знищений, пошкоджений і не може бути відновлений (в т.ч. при повній конструктивній загибелі об`єкта лізингу), незалежно від того був такий випадок визнаний страховим чи ні;
6.1.7 лізингоодержувач прострочив приймання об`єкта лізингу на строк понад 30 (тридцять) календарних днів;
6.1.8 у випадках та з підстав, передбачених  Законом України від 06.12.2019р. № 361-1Х «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення»  (в частині вимог про припинення ділових відносин).
Пунктом 6.3 загальних умов Договору унормовано, що у випадках передбачених пунктами 6.1.1-6.1.6, 6.1.8 загальних умов, лізингодавець має право вимагати від лізингоодержувача    сплатити викупний лізинговий платіж на умовах пункту 6.4, загальних умов, а Лізингоодержувач зобов`язаний сплатити викупний платіж. У випадках, передбачених пунктами 6.1.5-6.1.6 загальних умов, право лізингоодержувача на придбання Об`єкта лізингу згідно умов цього договору припиняються.
За умовами п. 6.6 загальних умов Договору у будь-якому випадку, незважаючи на те, вирішить лізингоодержувач скористатися можливістю здійснити викупний платіж, або не вирішить, лізингодавець має право у односторонньому порядку відмовитись від договору (розірвати договір) та вилучити об`єкт лізингу у випадках, передбачених пунктами 6.1.1 - 6.1.4 , 6.1.8 загальних умов.
У разі порушення лізингоодержувачем умов пунктів 4.4, 6.5, 9.3 загальних умов Договору лізингодавець має право в односторонньому порядку відмовитись від договору та вилучити об`єкт лізингу у лізингоодержувача в наступному порядку: лізингодавець надсилає лізингоодержувачу повідомлення про відмову від договору (його розірвання) та вилучення об`єкта лізингу із зазначенням строку та місця його передачі лізингодавцю в межах України. Якщо інше не встановлено у такому повідомленні, місцем виконання договору (зобов`язань по договору) щодо повернення лізингоодержувачем об`єкта лізингу є місцезнаходження лізингодавця лізингоодержувач зобов`язаний за свій рахунок, протягом строку встановленому в повідомленні про вилучення об`єкта лізингу, повернути об`єкт лізингу лізингодавцю незалежно від цього лізингодавець має право самостійно вилучити об`єкт лізингу з місця зберігання (знаходження, експлуатації , ремонту тощо) об`єкта лізингу без будь-яких погоджень або дозволів лізингоодержувача або будь яких інших осіб з покладенням на лізингоодержувача понесених при цьому витрат. Лізингоодержувач вважається повідомленим про відмову від Договору та його розірвання, якщо минуло шість робочих днів з дня, наступного за днем відправлення лізингодавцем відповідного про це повідомлення та з цього моменту цей договір є розірваним.
14.04.2022 Товариство з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг" направило Товариству з обмеженою відповідальністю "Оазіс Парк" повідомлення №1146 про розірвання (відмову від договору), укладеного між сторонами та повернення об`єкту лізингу. Підставою дострокового розірвання договору лізингодавцем визначено п.п.6.1.1, 6.1.2, 6.1.3 загальних умов Договору.
За твердженнями позивача, односторонній правочин щодо розірвання Договору є неправомірним, суперечить нормам чинного законодавства, а також вчинений за довільного помилкового тлумачення умов п.п.6.1.1-6.1.3 Договору.
Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідачем наголошено на тому, що п. 2 ч. 4  ст. 17 Закону України "Про фінансовий лізинг"  та п.п. 6.1.2, 6.1.3, п. 6.1, п. 6.6 Договору передбачено право лізингодавця на односторонню відмову від договору в разі, якщо об`єкт лізингу буде вивозитись лізингоодержувачем за межі території України без отримання письмової згоди лізингодавця, або в разі якщо лізингоодержувач порушує умови будь-яких інших договорів фінансового лізингу. У відзиві відповідачем наведено перелік обставин, що стали підставою для одностороннього розірвання договору лізингу, зокрема: наявність прострочення сплати лізингових платежів з 03.03.2022, що станом на дату складення відзиву складає 118 днів, тобто більш як 60 календарних днів; вивезення предмету лізингу на територію Республіки Польща; відмова лінзогоодержувача у наданні лізингодавцю інформації про стан та адресу базування об`єкту лізингу; ненадання звіту у формі, що встановлений додатком до договору "Довідка"    та фото спідометра авто.
Приписи  статті 202 Цивільного кодексу України  встановлюють, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.
Отже, повідомлення сторони договору може вважатися одностороннім правочином, у випадку, якщо воно породжує, змінює чи припиняє права та обов`язки обох сторін договору.
Умови чинності правочинів встановлені  статтею 203 Цивільного кодексу України, а саме: законність змісту правочину, наявність у сторін необхідного обсягу цивільної дієздатності, наявність об`єктивно вираженого волевиявлення учасника правочину, його адекватність внутрішній волі, відповідність форми вчиненого правочину вимогам закону, спрямованість волі учасників правочину на реальне досягнення обумовленого ним юридичного результату.
Відповідно до  ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі судового рішення.
Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.07.2021 у справі №911/2768/20, від 30.06.2021 у справі №910/3140/19.
Відповідно до ч. 1  ст. 215 Цивільного кодексу України  підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6  ст. 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.
За таких обставин, приймаючи до уваги положення  Цивільного кодексу України,  Господарського кодексу України  та  Господарського процесуального кодексу України, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним    повинно бути доведено, насамперед, порушення прав заявника та наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсним.
Відповідно до ч. 1  ст. 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
За змістом    ст. 188 Господарського кодексу України  зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.
Тобто, з наведеного полягає, що за загальним порядком розірвання правочину пов`язано з волевиявленням обох його сторін, а не одноособовими діями одного з контрагентів, якщо інше не встановлено домовленістю сторін або іншим законом.
Загальні правові та організаційні засади фінансового лізингу в Україні визначено  Законом України "Про фінансовий лізинг".
Фінансовий лізинг (далі - лізинг) - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу.    За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі) (ст.1 Закону України "Про фінансовий лізинг").
У  ст.10 вказаного Закону  передбачено, що лізингодавець має право, зокрема,    відмовитися від договору лізингу у випадках, передбачених договором лізингу або законом, вимагати розірвання договору та повернення предмета лізингу у передбачених законом та договором випадках.
Умовами укладеного між сторонами правочину передбачено право лізингодавця в односторонньому порядку достроково розірвати договір лізингу за наявності певних умов.
Зокрема, з системного аналізу умов укладеного між сторонами правочину вбачається, що контрагентами досягнуто згоди, що лізингодавець має право на одностороннє розірвання    у випадках, передбачених пунктами 6.1.1 - 6.1.4 , 6.1.8 загальних умов Договору, та у випадках порушення лізингоодеожувачем умов пунктів 4.4, 6.5, 9.3 загальних умов.
Суд апеляційної інстанції не погоджується із твердженнями позивача про те, що настання обставин, передбачених пунктами 6.1.1 - 6.1.4 , 6.1.8 загальних умов Договору, має наслідком лише виникнення права лізингоодержувача на зміну умов договору, оскільки у п. 6.6 Договору вказано, що незважаючи на те, вирішить лізингоодержувач скористатися можливістю здійснити викупний платіж, або не вирішить, лізингодавець має право у односторонньому порядку відмовитись від договору (розірвати договір) та вилучити об`єкт лізингу у випадках, передбачених пунктами 6.1.1 - 6.1.4 , 6.1.8 загальних умов.
В контексті наведеного суд звертає увагу, що вимога до лізингоодержувача здійснити викупний платіж є правом лізингодавця, а не його обов`язком, та реалізація чи нереалізація цього права ніяким чином не впливає на право у односторонньому порядку відмовитись від договору (розірвати договір) та вилучити об`єкт лізингу у випадках, передбачених пунктами 6.1.1 - 6.1.4 , 6.1.8 загальних умов Договору.
Як вбачається з наявних в матеріалах справи документів, а саме з листа №7.4-1-23/13/6665 від 05.04.2022 Державної митної служби України Львівської митниці автомобілем Peugeot 301, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , було здійснено перетин державного кордону 17.03.2022 на пункті пропуску "Краківець-Корчова". МП "Яворів" та повернувся на територію України 21.03.2022.
За твердженнями відповідача, які з боку позивача не спростовувались, Товариством з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг" не було надано Товариству з обмеженою відповідальністю "Оазіс Парк" дозволу на вивезення об`єкту лізингу за межі території України, що свідчить, що лізингоодержувачем було порушено умови п. 4.3 загальних умов Договору, яким передбачено, що до припинення даного договору об`єкт лізингу не може вивозитись чи будь-яким іншим чином переміщуватись за межі території України бути переданим (відчуженими лізингоодержувачем за будь-якими договорами, обтяженим будь-якими обтяженнями будь-якими особами без письмової згоди лізингодавця).
Крім того, пунктами 8.1, 8.2 загальних умов Договору передбачено, що сторони звільняються від відповідальності у разі затримки виконання зобов`язання або невиконання своїх обов`язків за договором, і якщо вказані затримки чи невиконання виникли внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин). До обставин непереборної сили належать війна, страйки, пожежі, вибухи, повені чи інші стихійні лиха, дії чи бездіяльність органів влади та/або управління України чи інших країн, які безпосередньо впливають на виконання сторонами їх обов`язків за договором. Сторони зобов`язані письмово, не пізніше 10 діб з моменту настання обставин непереборної сили, повідомити одна одну про настання таких обставин якщо вони перешкоджають належному виконанню цього договору. Підтвердженням настання обставин непереборної сили є виключно офіційне підтвердження таких обставин Торгово-промисловою палатою України.
Тобто контрагентами досягнуто згоди щодо чіткого порядку дій сторін у разі настання обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин).
Дійсно, Торгово-промислова палата України на підставі ст.ст. 14, 14№  Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 № 671/97-ВР, Статуту ТПП України, засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до  Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні". Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).
Однак, доказів повідомлення лізиноодержувачем лізингодавця про настання обставин непереборної сили, які перешкоджають належному виконанню цього Договору, у    спосіб, що визначений п.10.9 Договору, позивачем до матеріалів справи не надано. До того ж, позивачем також не доведено належними та допустимими доказами того, що вивезення транспортного засобу за межі України дійсно було обумовлено саме настанням форс-мажорних обставин, а саме військової агресії Російської Федерації проти України.
Одночасно, слід зауважити, що повернення транспортного засобу - об`єкта лізингу на територію України у добровільному порядку 21.03.2022 взагалі ніяким чином не впливає та не нівелює обставин порушення лізингоодержувачем п.4.3 загальних умов Договору.
Враховуючи викладене,  суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що матеріалами справи підтверджуються обставини порушення лізингоодержувачем умов п. 4.3 Договору, що стало наслідком для виникнення у лізингодавця права у односторонньому порядку відмовитись від договору (розірвати договір) та вилучити об`єкт лізингу, що вказує на обґрунтованість та правомірність одностороннього розірвання (відмови від) Договору, оформленого повідомленням №1146 від 14.04.2022, а отже і відсутність підстав для визнання такого правочину недійсним.                                                                              При  цьому  колегія   визнає неспроможними   посилання  апелянта  на його необізнаність про право лізингодавця для розірвання договору в односторонньому порядку, оскільки таке право передбачено умовами договору лізингу, який підписаний позивачем без зауважень, чим підтверджується згода з умовами договору та ознайомлення з ним.
          Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
          Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
          У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.
          Відповідно до частини першої статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
          За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення, оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду та відповідно скарга задоволенню не підлягає.
          Колегія суддів погоджується із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат.
          Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покладаються судом на апелянта у відповідності до статті 129 ГПК України.

          Керуючись ст. ст. 129, 267-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

                                                            ПОСТАНОВИВ:

          Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Оазіс Парк" залишити без задоволення.
       Рішення Господарського суду міста Києва від 05.09.2022 у справі №910/4192/22 залишити без змін.
        Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Оазіс Парк".
Матеріали справи №910/4192/22 повернути Господарському суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

          Повний текст складено та підписано 09.03.2023 після виходу судді Кравчука Г.А. з відпустки.

Головуючий суддя                                                            Г.П. Коробенко 

Судді                                                                                Г.А. Кравчук

                                                                                Т.П. Козир