Справа № 346/4657/22 
Провадження № 33/4808/188/23 
Категорія ст.130ч.1 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції Васильковський В. В. 
Суддя-доповідач Васильєв 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2023 року м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П., 
розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09 лютого 2023 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та жителя: АДРЕСА_1 , громадянина України,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, а також стягнуто судовий збір,-

                                                       в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 28.10.2022 року о 21 год. 52 хв. в м.Коломия по вул. Мазепи від проходження медичного освідчення в Коломийській ЦРЛ на факт вживання наркотичних засобів відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України.
На постанову суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що постанова суду є незаконною. Вказав на те, що при вирішенні питання щодо його винуватості у вчиненні правопорушенні суд не дотримався вимог закону, не врахував фактичних обставин справи із належною повнотою. 
Зазначає, що 28.10.2022 року він не керував автомобілем Мерседес Віто в стані наркотичного сп`яніння і не відмовлявся від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння. Апелянт стверджує, що в матеріалах справи не містяться докази, які об`єктивно підтверджують його вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Вважає висновок суду про дотримання поліцейськими вимог ст. 266 КУпАП під час його огляду на стан наркотичного сп`яніння хибним та таким, що не підтверджений  наявними в справі доказами. 
Апелянт стверджує, що працівниками поліції йому не було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою спеціальних технічних засобів, чим порушили відповідний порядок передбачений ч.2 ст. 266 КУпАП. Апелянт наголошує, що поліцейський повинен був запропонувати йому пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння за допомогою технічного засобу на місці зупинки транспортного засобу. 
Окрім того, ОСОБА_1 вказує на те, що протокол про адміністративне правопорушення за відмову від проходження відповідного огляду на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я повинен був бути складений тільки у присутності двох неупереджених свідків. 
Апелянт зазначає, що свідки повинні бути очевидцями оголошення поліцейським погоджених МОЗ ознак конкретного сп`яніння у конкретного водія та пересвідчитись у їх наявності у водія; почути висунуту водію поліцейським вимогу про проходження огляду на стан сп`яніння у найближчому закладі охорони здоров`я, що входить у перелік закладів охорони здоров`я, затверджених управлінням охорони здоров`я; почути відмову водія від проходження такого огляду.
ОСОБА_1 наголошує, що КУпАП не передбачає яким чином поліцейський повинен фіксувати відмову водія від огляду на стан сп`яніння. Однак, складання протоколу за відсутності свідків, а так само відмова водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я за відсутності свідків не може розглядатись судом як доведений належними доказами склад правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.
Апелянт стверджує, що судом не взято до уваги відсутність в матеріалах справи доказів його відмови у присутності свідків від пропозиції пройти огляд на стан сп`яніння у відповідному медичному закладі.
Долучені відеодокази вважає неналежними, відео фіксація є переривчастою, без повної фіксації події, відеофіксація відбувалась за допомогою невідомого записуючого пристрою з порушеннями запису, що робить такий доказ неприпустимим у справі.
Апелянт також звертає увагу суду на те, що йому не було вручено протокол про адміністративне правопорушення, що є порушенням його прав на ознайомлення зі змістом висунутого обвинувачення та позбавило його можливості на захист його інтересів. Йому не було роз`яснено його права і обов`язки у відповідності до ст.268 КУпАП та не відібрано пояснення по суті вчиненого правопорушення, що є також порушенням при оформленні складанні відповідного протоколу.
Правопорушник вважає, що висновки суду зроблені на припущеннях та не підтверджені матеріалами справи, а тому постанова суду є незаконною та необґрунтованою, яку просить скасувати та закрити провадження у справі за відсутності події і складу правопорушення.

В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник адвокат Бежук С.М. не з`явились, хоча в установленому законом порядку були повідомлені про розгляд провадження. 
При цьому, захисником адвокатом Бежук С.М. було подано клопотання  в якому він просить проводити розгляд провадження без його участі та без участі ОСОБА_1 на підставі наявних матеріалів та задовольнити апеляційну скаргу. 
Апеляційний суд враховує, що особа, яка притягається до відповідальності та її захисник самостійно відповідно до принципу диспозитивності, вирішують питання щодо участі в судовому засіданні суду апеляційної інстанції. 
Разом з тим, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).
Апеляційний суд приймає до уваги, що в апеляційному порядку оскаржується рішення, яким ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні правопорушення і в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у зв`язку з чим участь цієї особи в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою. 
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 може бути проведений без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника адвоката Бежук С.М. 
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову судді залишити без змін з наступних підстав.
Так, Європейський суд неодноразово вказував на те, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа  "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки “право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.
Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника та оскаржити судові рішення. 
Апеляційний суд також неодноразово звертав увагу на недосконалість  КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року  та вказував на необхідність здійснення правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.  
Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дане правопорушення та прийняте по справі рішення.
Дослідивши у повному обсязі сукупність зібраних по справі доказів та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, Коломийський міськрайонний суд прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки вона підтверджена дослідженими та перевіреними судом доказами, які наявні в матеріалах справи.
Суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідно до вимог п. 2.5 ПДР  ОСОБА_1 безпідставно відмовився від проходження огляду на визначення стану сп`яніння за наявності відповідних ознак сп`яніння, незважаючи на вимогу щодо необхідності проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння.
Розгляд справи було проведено за відсутності ОСОБА_1 однак за участю його захисника Бежука С.М., який в судовому засіданні просив закрити провадження у справі на підставі поданих до суду заперечень.
Так., при ухваленні рішення у справі судом було взято до уваги подані правопорушником 14.12.2022 року ОСОБА_1 заперечення у справі , в яких останній виклав доводи , які аналогічні тим, що зазначені в апеляційній скарзі, поданій на ухвалене судом рішення. Зокрема, ОСОБА_1 зазначив, що протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 118664 було складено незаконно, оскільки він 28.10.2022 року не керував автомобілем MERCEDES VITO 110 в стані наркотичного сп`яніння, не відмовлявся від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння. Поліцейськими при проведенні 28.10.2022 року його огляду на стан наркотичного сп`яніння грубо порушено вимоги ч.2 ст.266 КУпАП. Долучені  три файли відеозапису не можуть братись судом до уваги як докази того, що він відмовлявся від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння. Свідків вчинення ним 28.10.2022 року адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, немає. В порушення вимог Інструкції, відеозапис вівся на невстановлений відеозаписуючий пристрій з перервами. Крім того на долучених до матеріалів справи відеозаписах немає встановлених дати і часу. 28.10.2022 працівники поліції не пропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою спеціальних технічних засобів, чим порушили вимоги ч.2 ст. 266 КУпАП. Працівники поліції не вручили йому копію протоколу про адміністративне правопорушення, чим порушили вимоги ст. 254 КУпАП. У справі немає даних про таке вручення або про відмову від його отримання чи направлення його по пошті. Таке порушення є істотним порушенням його права на захист, оскільки йому належно не було вручено акт адміністративного звинувачення, що є безумовною процесуальною перешкодою для притягнення його до відповідальності. Також при складанні протоколу про адміністративне правопорушення було порушено ст. 256 КУпАП, а саме: в нього не було взято пояснення, не було роз`яснено йому його права і обов`язки, передбачені статтею 268 КУпАП. Тому просив суд провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо нього закрити за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України») 
Апеляційний суд вважає, що підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції можуть бути тільки істотні порушення вимог процесуального законодавства, які  перешкодили суду правильно встановити фактичні обставини та надати вірну оцінку сукупності досліджених доказів та прийти до обґрунтованого висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення. 
Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства. 
Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття провадження суд не закрив  провадження по справі, або коли рішення було ухвалено незаконним складом суду. 
Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад  відповідного правопорушення. 
Так, враховуючи, що в своїх доводах ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення, суд апеляційної інстанції у повному обсязі перевірив вищевказані доводи та прийшов до висновку, що вони повністю спростовуються сукупністю досліджених судом доказів. 
Зокрема, зі змісту апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 не заперечує факт керування транспортним засобом, однак стверджує, що не перебував у стані наркотичного сп`яніння і не відмовлявся від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі. Окрім того, вказують на порушення працівниками поліції при оформлення матеріалів справи, не вручення йому другого екземпляра протоколу, не роз`яснення прав та обов`язків та проведення процедури огляду водія на стан сп`яніння з численними порушеннями та за відсутності свідків.
Перевіряючи доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника щодо невинуватості у вчиненні правопорушення, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що при оформленні поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху патрульна поліція керується Конституцією України,  КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом МВС, МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, іншими нормативно правовими актами.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться з метою вирішення питання щодо можливості відсторонення водія від керування транспортним засобом. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 266 КУпАП у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. 
Зі змісту вищевказаної статті закону вбачається, що огляд у медичному закладі має більше правове значення, оскільки проводиться лікарем, який має відповідну професійну спеціалізацію та проводить огляд із застосуванням сукупності різних методів, які дозволяють йому отримати достатньо об`єктивний результат щодо перебування водія транспортного засобу у стані сп`яніння, який він оформлює у встановленому законом порядку та за який несе персональну відповідальність. 
Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що апелянт вважає, що відносно нього працівниками поліції була порушена процедура проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння, яка передбачена законом. 
Апеляційний суд вважає вищевказані доводи неспроможними та безпідставними, оскільки вони повністю спростовуються сукупністю належних та допустимих доказів по справі.  
Апеляційний суд звертає увагу, що у разі виявлення поліцейським ознак наркотичного сп`яніння у водія транспортного засобу, він повинен прийняти відповідні заходи для того, щоб провести медичний огляд водія на стан сп`яніння та пересвідчитись в тому, що водій не перебуває у стані сп`яніння та може продовжити керувати транспортним засобом, оскільки керування транспортним засобом водієм, який перебуває у стані наркотичного сп`яніння є злочином, який може привести до особливо тяжких наслідків та повинен бути негайно припинений. 
Вказана норма закону більш детально відображена у п. 12 Інструкції , яким встановлено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу І цієї Інструкції, поліцейський направляє, цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Аналіз вказаних нормативних актів та усталеної судової практики свідчить, що у разі виявлення у водія ознак наркотичного сп`яніння працівниками поліції огляд поліцейським за допомогою спеціальних технічних засобів не проводиться, а водій транспортного засобу направляється до найближчого закладу охорони здоров`я для проведення медичного огляду лікарем медичного закладу. 
Відповідно до п. 7 Порядку направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів,  що знижують її увагу та швидкість реакції, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. N 1103 саме поліцейський забезпечує проведення  огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.
Відповідно до вимог ч.3 ст. 266 КУпАП  огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.
Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ПДР України водій транспортного засобу повинен не просто погодитись на проведення огляду на стан сп`яніння, а виконати вимоги поліцейського, які спрямовані на забезпечення проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі та пройти відповідний огляд  в установленому порядку. 
Таким чином, водій транспортного засобу повинен не тільки висловити свою згоду щодо проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі, а і своєю процесуальною поведінкою забезпечити можливість проведення такого огляду і не створювати перешкод щодо реальної можливості  його проведення в установленому законом порядку.  
У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що згідно диспозиції даної частини статті, для настання адміністративної відповідальності, не має значення причина відмови особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції за виключенням обставин, які встановлені ст.17 КУпАП. 
Апеляційним судом не встановлено обставин, які дозволяли ОСОБА_1 не виконати законні вимоги працівників поліції щодо проходження відповідного огляду у медичному закладі та відмовитися від проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі.  
Апеляційний суд вважає безпідставними доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника про те, що дії працівників поліції не відповідали вимогам ст.266 КУпАП, оскільки вищевказані доводи повністю спростовуються сукупністю досліджених судом доказів та відеозаписом з відео реєстраторів. 
При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного сп`янінням у встановленому законом порядку. 
Відмова водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння повинна бути доведена сукупністю належних та допустимих доказів, жоден з яких не має заздалегідь встановленої сили. 
Апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №118664 від 28.10.2022 року, відповідно до якого водій ОСОБА_1 28.10.2022 року о 21 год. 52 хв. в м. Коломия по вул. Мазепи проїхав на заборонений  сигнал світлофора. В ході спілкування у водія були присутні явні ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: почервоніння обличчя та неприродну блідість, звужені зіниці очей, які не реагують на світло. Від проходження медичного освідчення в Коломийській ЦРЛ на факт вживання наркотичних засобів відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України.
Протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою особою – поліцейським СРПП Коломийського РВП сержантом поліції Дригаловським П.П., підписаний уповноваженою особою, яка складала протокол про адміністративне правопорушення.
В протоколі зазначено про не залучення свідків. Зазначено, що до протоколу додано матеріали справи.
ОСОБА_1 були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, а також повідомлено про розгляд справи в суді м. Коломия.
В протоколі зазначено про вилучення посвідчення водія у ОСОБА_1 та не видачу останньому тимчасового дозволу на керування транспортним засобом.
У вказаному протоколі у графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності зазначено, що ОСОБА_2 відмовився від надання пояснень.
У відповідних графах протоколу про ознайомлення ОСОБА_2 із його правами та зі змістом протоколу працівником поліції зазначено, що останній відмовився від підпису.
Відповідно до приписів статей 254, 255, 256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення – це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Апеляційним судом не встановлено порушень вимог статей 254, 255, 256 КУпАП. 
Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється, як основне джерело доказів.
В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.
Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, звинувачується у керуванні транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння  та порушенні вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України.
Апеляційний суд вважає, що ситуація, відповідно до якої був зупинений транспортний засіб під час керування ОСОБА_2 та, у випадку незгоди із діями працівників поліції, вимагала від нього надати детальні пояснення від надання яких він відмовився.  
Відповідно до вимог ст.256 КУпАП протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.
У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.
При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.
Так, у протоколі також містяться дані про те, що ОСОБА_2 відмовився поставити підпис у графі про ознайомлення зі змісту протоколу та отримання його копії. Разом з тим, в матеріалах провадження відсутні копія протоколу про адміністративне правопорушення, що свідчить про те, що її було вручено правопорушнику, якому було повідомлено про те, що стосовно нього складено протокол про притягнення його до адміністративної відповідальності за відмову пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що зі змісту заперечення у справі про адміністративне правопорушення, яке було подано ОСОБА_1 14.12.2022 року до суду першої інстанції вбачається, що останній повністю розумів суть висунутого йому обвинувачення, знав про те, що в суді першої інстанції розглядається справа про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і він  звинувачується  в тому, що керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння  та в порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України відмовився від проходження огляду на  сп`яніння у медичному закладі. 
Вищевказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 знав про висунуте йому обвинувачення та мав можливість організувати ефективний захист своїх інтересів в суді. 
При вирішанні цього питання суд виходить із сукупності досліджених доказів, які дозволяють встановити порядок вчинення процесуальних дій та свідчать про обізнаність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про зміст висунутого обвинувачення та наявність реальної можливості організувати ефективний захист своїх інтересів. 
До матеріалів справи долучено направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с.4), згідно якого водій ОСОБА_1 28.10.2022 року о 22 год. 10 хв. направлявся до Коломийської ЦРЛ.  
Відповідно до вказаного направлення у ОСОБА_1 були виявлені ознаки сп`яніння: почервоніння обличчя та неприродна блідість, звужені зіниці очей, які не реагують на світло. Особу водія було встановлено на підставі посвідчення водія. В направленні зазначено, що огляд водія ОСОБА_1 не проводився та останнього не доставлялось до медичного закладу охорони здоров`я, у зв`язку із його відмовою, внаслідок чого було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №118664.
До матеріалів справи долучено копію постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення забезпечення безпеки дорожнього руху. Зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №697451 від 28.10.2022 року відповідно до якої. На ОСОБА_1 було накладено стягнення за те, що він проїхав на заборонений червоний сигнал світлофора, чим вчинив правопорушення за ч.2 ст.122 КУпАП. В постанові працівником поліції зазначено про відмову водія ОСОБА_1 від підписання в постанові про його ознайомлення з правами у відповідності до КУпАП, про ознайомлення зі змістом постанови та отримання її копії (а.с.5).
У відповідності до рапортів поліцейського СРПП Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області сержанта поліції П.Дригаловського (а.с.6) та інспектора СРПП Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області лейтенанта поліції Д.Кубаєвича (а.с.7), 28.10.2022 року о 21.52 год. в м. Коломия по вул.. Шухевича було зупинено транспортний засіб «Мерседес Віто 110» реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який керуючи транспортним засобом здійснив рух на заборонений сигнал світлофору, чим порушив ПДР України. У ході спілкуванні та встановлення особи водія, у  водія ОСОБА_1 було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, які не реагують на світло, почервоніння обличчя та неприродну блідість. На підставі наведеного ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на визначення стану наркотичного сп`яніння у медичному закладі, а саме в Коломийській ЦРЛ, на що останній відмовився на місці зупинки транспортного засобу. Після чого на нього було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП та винесено адміністративно постанову за ч.2 ст.122 КУпАП. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що вказані рапорти працівників поліції  за своїм правовим змістом є службовим документом, яким поліцейський інформує начальника  Коломийського РВП ГУНП про законність своїх дій.
Разом з тим, дані вищевказаних рапортів працівників поліції разом із копією постанови про притягнення до адміністративної відповідальності повністю узгоджуються з іншими матеріалами справи в частині послідовності  дій працівників поліції, щодо оформлення ними протоколу про адміністративне правопорушення.
Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.
Судом першої інстанції досліджено відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції, які у повній мірі відображають обставини зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , подальші дії працівників поліції і особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
Досліджені судом відеозаписи мають  достатньо високу інформативність, позбавлені упередження і суб`єктивного ставлення,  мають безсторонній характер,  що свідчить про їх особливе значення та вимагають ретельного і уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі. 
Суд прийшов до обґрунтованого висновку, що долучений до справи відеозапис відповідає вимогам ст. 251 КУпАП та є належним і допустимим доказом по справі, яким зафіксовані обставини вчиненого правопорушення.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що у відповідності до відеозаписів та пояснень ОСОБА_1 , останній був зупинений працівниками поліції по причині проїзду автомобілем на заборонений червоний сигнал світлофора. Після зупинки транспортного засобу, працівники поліції повідомили водію причини зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , який  надав посвідчення водія для встановлення особи. 
Судом обґрунтовано зазначено в постанові суду про те, що показання захисника Бежука С.М. про те, що ОСОБА_1 не пропонували пройти огляд в медичному закладі спростовуються наявним в матеріалах справи відеозаписом, на якому зафіксовано відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння на місці та в медичному закладі. Що стало причиною повідомлення ОСОБА_1 про складання відносно нього протоколу. 
Таким чином, на долучених відеозаписах зафіксовано відмову водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі, після чого останнього було проінформованого про складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП за відмову від проходження відповідного огляду на стан сп`яніння у медичному закладі.
Доводи сторони захисту  про неповноту відеозапису, судом до уваги не прийнялися при ухваленні постанови суду, оскільки долучені до справи докази в своїй сукупності надавали можливість суду в повній мірі встановити фактичні обставини вчиненого правопорушення та підтвердити вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП. 
Крім того, суд вважав, що наявність відеозапису зумовлює відсутність необхідності присутності свідків, як того передбачають вимоги КУпАП, з чим апеляційний суд повністю погоджується.
Так, відповідно до ч.2 ст.266 КУпАП під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. Таким чином, при застосуванні запису технічним засобом відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння присутність свідків не є обов`язковою, що повністю спростовують доводи апелянта про їх необхідність та присутність при пропозиції працівника поліції водію щодо проходження відповідного огляду.
Що стосується інших заперечень  стосовно неналежності відеозаписів, оскільки вони були здійснені невідомим технічним приладом без зазначення на відеозапису даних про час здійснення відеозапису, суд обґрунтовано вказав на те, що вищевказані обставини не свідчать про недопустимість вищевказаного доказу, оскільки не мають принципового  значення. Вказані відеозаписи безумовно стосуються обставин, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення та повністю узгоджуються із сукупністю інших доказів по справі. 
Так, сторона захисту не заперечувала в суді першої інстанції, що відеозапис  стосується водій, які відбулись 28.10.2022 року після зупинки працівниками поліції транспортного засобу, яким керував  ОСОБА_1 . 
Суд першої інстанції обґрунтовано послався на те, що за змістом п. 1 ч. 1. ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, для виявлення або фіксування правопорушення.
Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів. 
Апеляційний суд вважає, що таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху. 
Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.
Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд  у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Апеляційний суд  неодноразово вказував на те, що керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння.  
Разом з тим, зі змісту матеріалів провадження вбачається, що правовою підставою для зупинки транспортного засобу під керуванням водія ОСОБА_1 працвниками поліції було порушення водієм ПДР України та проїзд перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофора. 
Зокрема. в матеріалах справи міститься копія постанови  про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення  серії БАД  №697451 від 28.10.2022 року, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст.122 ч.2 КУпАП. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Таким чином, санкція даної статті передбачає також відповідальність водія за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що правопорушення , передбачене ч.1 ст.130 КУпАП є закінченим з моменту відмови водія пройти огляд на стан сп`яніння в установленому законом порядку.
Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку огляд  у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Відповідно до матеріалів справи та відеозаписів з відеореєстраторів працівників поліції вбачається, що правовою підставою для пропозиції пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння було саме виявлення працівником поліції  наявних ознак наркотичного сп`яніння у водія ОСОБА_1 .
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння.  
Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за обставин, викладених у постанові суду, відповідає матеріалам справи, оскільки факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та його відмова від проходження огляду на визначення стану сп`яніння в медичному закладі відповідно до встановленого порядку, підтверджується сукупністю доказів, які досліджені судом.
Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення обране судом в мінімальних межах ч.1 ст.130 КУпАП відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.
За таких обставин, апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляції про незаконність судового рішення та невинуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст.294 КУпАП,-
                                                 
                                                            п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09 лютого 2023 року щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського
апеляційного суду                                                                                     О.П. Васильєв