ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2023 року	Львів	Справа № 300/146/22 пров. № А/857/14483/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                  Онишкевича Т.В.,
суддів                                                                      Сеника Р.П., Судової-Хомюк Н.М.,  
                                                                                          
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 березня 2022 року у справі за позовом Головного управління ДПС у Київській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,

суддя у І інстанції                                                            Матуляк Я.П., 
час ухвалення судового рішення                                        не зазначено,
місце ухвалення судового рішення                                        м. Івано-Франківськ,
дата складення повного тексту рішення                               22 березня 2022 року,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року Головне управління ДПС у Київській області (далі – ГУ ДПС) звернулося до суду з адміністративним позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 96133,16 грн боргу по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості (далі – ПНМ) за 2019-2021 роки. 
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 березня 2022 року у справі № 300/146/22 позов задоволено повністю.
При цьому суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 зобов`язана погасити наявний податковий борг з ПНМ у сумі 96133,16 грн на виконання приписів Податкового кодексу України (далі – ПК) та статті 67 Конституції України.
У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила скасувати вказане рішення суду першої інстанції та у задоволенні позову ГУ ДПС відмовити.
Свої апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не було належним чином досліджено питання направлення на її адресу податкових вимог від 31 травня 2019 року, від 03 червня 2020 року та від 26 травня 2021 року.
Окрім того, з 01 липня 2016 року ОСОБА_1 вже не була власником нерухомого майна, на яке контролюючим органом було нараховано спірний ПНМ. 
Відповідачка добросовісно розрахувала на правомірність дій контролюючого органу з нарахування податку і тільки у серпні 2022 року з особистого електронного кабінету платника податків їй стало відомо про існування податкових вимог від 31 травня 2019 року, від 30 червня 2020 року та від 26 травня 2021 року.
На підставі підпункту 266.7.3 пункту 266.7 ст. 266 ПК ОСОБА_1 31 серпня 2022 року звернулася із заявою про перерахування податкового боргу за податковими вимогами від 31 травня 2019 року, від 03 червня 2020 року та від 26 травня 2021 року через особистий кабінет платника податків до ГУ ДПС в Івано-Франківській області. 
30 вересня 2022 року на електрону адресу ОСОБА_1 надійшов лист № 8983/6/09-19-24-05-06 від 30 вересня 2022 року від позивача, у якому останній повідомив про те, що податкові повідомлення від 31 травня 2019 року, від 03 червня 2020 року та від 26 травня 2021 року вважаються скасованими (відкликаними) у зв`язку із виявленням розбіжностей (копія надається), а отже 30 вересня 2022 року позивач визнав відсутність у відповідачки податкового боргу зі сплати ПНМ, стягнення якого було предметом позову у цій справі.
Відтак, судом першої інстанції під час розгляду справи не було встановлено обставини, які мають ключове значення для її правильного вирішення, і оскаржуване рішення має бути скасоване з відмовою у задоволенні позову. 
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.
Як безспірно встановлено судом першої інстанції та слідує з матеріалів справи, ГУ ДПС було визначено ОСОБА_1 податкові зобов`язання зі сплати ПНМ за 2019-2021 роки згідно з податковими повідомленнями-рішеннями форми "Ф" від 31 травня 2019 року №0105270-5513-0915 у сумі 28030,42 грн, від 03 червня 2020 року №0139896-5533-0915 у сумі 33491,76 грн та від 26 травня 2021 року №0529330-2405-0915 у сумі 34610,98 грн.
Вказані суми не були сплачені ОСОБА_1 у добровільному порядку і контролюючий орган звернувся до адміністративного суду з позовом, що розглядається, про їх стягнення у судовому порядку. 
При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частини 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями статті 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регламентовано приписами ПК.
Підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК встановлено, що грошове зобов`язання платника податків – сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Приписами підпункту 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 ПК визначено, що контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.
Згідно з положеннями пункту 37.2 статті 37 ПК податковий обов`язок виникає у платника податку з моменту настання обставин, з якими цей Кодекс та закони з питань митної справи пов`язує сплату ним податку.
Контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган (підпункт  54.3.3. пункту 54.3. статті 54 Податкового кодексу України).
За правилами пункту 57.3 статті 57 ПК у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 робочих днів, наступних за днем такого узгодження. 
Згідно з пунктом 58.1 статті 58 ПК контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян).
Відповідно до підпунктів 266.1.1 та 266.2.1 статті 266 ПК платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Підпунктами 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК передбачено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Згідно з підпунктом 266.6.1 пункту 266.6. статті 266 ПК базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
Відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному  статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Як зазначено у підпункті 266.9.1 пункту 266.9 статті 266 ПК, податок сплачується за місцем розташування об`єкта/об`єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу України.
За правилами підпункту 266.10.1 пункту 266.10 статті 266 ПК податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується, зокрема фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.
Разом із тим, у ході апеляційного розгляду було встановлено, що на час вирішення справи судом апеляційної інстанції відповідачку ОСОБА_1 контролюючим органом листом № 8983/6/09-19-24-05-06 від 30 вересня 2022 року було повідомлено, що винесені ГУ ДПС в Івано-Франківській області податкові повідомлення-рішення № 0045648-5502-0915 від 31 травня 2018 року на суму 28255,89 грн, № 0105270-5513-0915 від 31 травня 2019 року на суму 28030,42 грн, №0139896-5533-0915 від 03 червня 2020 року на суму 33491,76 грн та №0529330-2405-0915 від 26 травня 2021 року на суму 34610,98 грн, на підставі яких було нараховано спірну заборгованість та сформовано відповідні податкові вимоги, вважаються скасованими (відкликаними).
З урахуванням наведеного, на переконання апеляційного суду, у ході апеляційного розгляду було встановлено безпідставність пред`явленого ГУ ДПС позову про стягнення з ОСОБА_1 96133,16 грн боргу по сплаті ПНМ за 2019-2021 роки, а отже рішення суду першої інстанції про задоволення таких позовних вимог не може залишатися в силі.
Приписами частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
На переконання апеляційного суду, при вирішенні публічно-правового спору, що розглядається, суд першої інстанції допустив невідповідність висновків, викладених у своєму рішенні, обставинам справи, що призвело до помилкового задоволення позову. Відтак, рішення суду першої інстанції слід скасувати та у задоволенні позову ГУ ДПС відмовити.
На підставі приписів частин 1 та 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС на користь ОСОБА_1 сплачений при зверненні до суду апеляційної інстанції судовий збір у сумі 3721,50 грн. 

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 317, 320, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 березня 2022 року у справі № 300/146/22 та у задоволенні позову Головного управління ДПС у Київській області відмовити. 

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 3721 (три тисячі сімсот двадцять одна) грн 50 коп за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області (код ЄДРПОУ 44096797, 03151, м. Київ, вул. Святослава Хороброго, 5, корпус А).

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Р. П. Сеник 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк