УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
17 лютого 2023 року
м. Київ
справа № 161/1560/22
провадження № 51-995ск23
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду 
у складі:
головуючого            ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 червня 2022 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 23 листопада 2022 року щодо 
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засудженого за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 червня 2022 року ОСОБА_4 визнано винуватим та засудженого за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125КК та призначено йому за цим законом покарання у виді виправних робіт на строк 9 місяців з відрахуванням в дохід держави 15 % із суми заробітку.
Цим же вироком стягнуто з ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_5 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 5 558, 65 грн та 10 000 грн - в рахунок відшкодування моральної шкоди.
За вироком суду ОСОБА_4 06 жовтня 2021 року близько 11:45, перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_1, діючи з прямим умислом, з метою нанесення тілесних ушкоджень іншій людині, в ході конфлікту, який виник на ґрунті тривалих неприязних відносин із потерпілим ОСОБА_5 , який є інвалідом першої групи підгрупи Б по зору, умисно наніс два удари кулаком правої руки у ліву частину обличчя та близько трьох ударів правою ногою в область лівої сідниці потерпілого, чим спричинив останньому тілесне ушкодження у вигляді синця на верхній повіці лівого ока, яке згідно висновку судово-медичного експерта від 11 жовтня 2021 року № 775  належить до категорії легких тілесних ушкоджень. 
Волинський апеляційний суд ухвалою від 23 листопада 2022 року змінив вирок місцевого суду в частині вирішення цивільного позову та зменшив розмір стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_5 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди до 5 423, 35 грн. В іншій частині вирок суду першої інстанції залишено без змін.
Вимоги та узагальнені доводи, викладені в касаційній скарзі 
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення та закрити кримінальне провадження щодо нього.
Обґрунтовуючи вимоги, викладені у касаційній скарзі засуджений заперечує фактичні обставини, встановлені під час судового розгляду, щодо нанесення тілесних ушкоджень потерпілому. Зазначає, що безпосередніх очевидців конфлікту, який виник між ним та потерпілим, не було, а тому показання свідків, допитаних під час судового розгляду, не підтверджують його винуватість. Посилаючись на висновок судово-медичної експертизи від 24 грудня 2021 року № 947, наголошує, що потерпілий не втратив зір саме від ударів, нанесених засудженим.
Мотиви Суду
Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі засудженого та копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Як визначено у ст. 370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. 
За статтею 438 вказаного Кодексу суд касаційної інстанції не вправі скасувати чи змінити оскаржені рішення через неповноту судового розгляду та невідповідність висновків місцевого суду фактичним обставинам кримінального провадження, а під час їх перегляду виходить з обставин, установлених у вироку. 
Отже, касаційний суд не перевіряє судових рішень у частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Зі змісту касаційної скарги засудженого убачається, що він, надаючи оцінку доказам, по суті заперечує їх достовірність, а також не погоджується із установленими фактичними обставинами кримінального провадження, тоді як їх перевірку відповідно до ст. 433 КПК до повноважень суду касаційної інстанції законом не віднесено.
Доводи засудженого ОСОБА_4 , викладені в касаційній скарзі про скасування оскаржуваних судових рішень та закриття кримінального провадження щодо нього за ч. 1 ст. 125 КК у зв`язку з відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення, на думку Суду, є необґрунтованими з таких підстав.
Як убачається з копії вироку, висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку зроблено з додержанням ст. 23 КПК на підставі всіх з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст. 94 вказаного Кодексу.
Зокрема, відповідний висновок суд, незважаючи на невизнання ОСОБА_4 своєї вини у пред`явленому обвинуваченні, зробив на підставі ретельно та всебічно досліджених у судовому засіданні доказах із дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, зокрема: на показаннях обвинуваченого, який підтвердив наявність конфлікту з ОСОБА_5 та нанесення ним потерпілому ударів ногою по сідницям; потерпілого ОСОБА_5 про те, що саме засуджений ОСОБА_4 заподіяв йому тілесні ушкодження шляхом завдання йому ударів в обличчя рукою та ногами по тулубу, а також показань свідків  ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .
Твердження засудженого про недопустимість як доказу показань вищезазначених свідків, оскільки такі показання відповідно до положень ст. 97 КПК є показаннями з чужих слів, колегія суддів уважає необґрунтованими.
Відповідно до ч. 1 ст. 97 КПК показаннями з чужих слів є висловлювання, здійснене в усній, письмовій або іншій формі, щодо певного факту, яке ґрунтується на поясненні іншої особи. Законодавцем також передбачено, за яких умов суд може визнати допустимим доказом показання з чужих слів незалежно від можливості допитати особу, яка надала первинні пояснення, якщо такі показання є допустимим доказом згідно з іншими правилами допустимості доказів (ч. 2 ст. 97 КПК). Водночас при прийнятті рішення суд зобов`язаний враховувати, зокрема, значення пояснень та показань у випадку їх правдивості для з`ясування певної обставини і їх важливість для розуміння інших відомостей; інші докази, які подавалися або можуть бути подані; а також можливість допиту особи, яка надала первинні пояснення, або причини неможливості такого допиту.
Наведені у вироку показання свідків суд визнав послідовними, такими, що є належними та допустимими, адже прямо і непрямо вказують на існування обставин, які підлягають доказуванню, та інших обставин, що мають значення для кримінального провадження. Ці показання отримано в порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом, і ними, як процесуальними джерелами доказів, в розумінні ст. 84 КПК підтверджується час, місце та спосіб вчинення вказаного кримінального правопорушення.
Також в основу свого висновку суд першої інстанції послався й на інші докази, якими були встановлені факти та обставини, що мають значення для кримінального провадження, зокрема: протокол про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 07 жовтня 2021 року, з якого вбачається, що дізнавач СД ВП № 3 (м. Луцьк) Луцького РУНП ГУНП у Волинській області ОСОБА_11 прийняв від потерпілого ОСОБА_5 усну заяву про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, а саме спричинення тілесних ушкоджень; висновок судово-медичної експертизи від 11 жовтня 2021 року № 775, яким встановлено, що при обстеженні у ОСОБА_5 було виявлено синець на верхній повіці лівого ока, яке виникло від травмуючої дії тупого предмета, цілком можливо при обставинах та в час вказаних обстежуваним та в постанові, за ступенем тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень.
При цьому місцевий суд, визначаючи розмір моральної шкоди, врахував висновок судово-медичної експертизи від 24 грудня 2021 року № 947, згідно з яким під час огляду ОСОБА_5 окулістом будь-яких даних про травматизацію середовищ лівого очного яблука виявлено не було, що спростувало доводи потерпілого про значне погіршення зору на ліве око внаслідок завдання обвинуваченим йому тілесних ушкоджень.
Таким чином, сукупність зібраних у справі доказів дала суду обґрунтовані підстави визнати доведеною винуватість ОСОБА_4 в умисному заподіянні легких тілесних ушкоджень і кваліфікувати його дії за ч. 1 ст. 125 КК.
Крім того, доводи ОСОБА_4 про незаконність його засудження були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який розглянув їх належним чином і вмотивовано, з посиланням на докази, і зазначивши відповідні правові підстави, залишив без задоволення подану обвинуваченим апеляційну скаргу в частині його доводів щодо незаконного засудження за ч. 1 ст. 125 КК.
Усупереч посиланням засудженого у касаційній скарзі ухвала апеляційного суду, як видно з її змісту, не суперечить вимогам ст. 419 КПК.
Таким чином, із касаційної скарги засудженого не вбачається прийнятних і достатніх аргументів щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час здобуття й оцінки доказів, здійснення судового та апеляційного провадження, а отже, і щодо необхідності перевірки матеріалів справи.
З огляду на викладене і те, що зі скарги та наданих до неї копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 червня 2022 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 23 листопада 2022 року щодо нього.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                ОСОБА_2                            ОСОБА_3