ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

09 березня 2023 року 	 	справа № 280/3042/22	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді  Баранник Н.П.,
суддів:  Малиш Н.І., Щербака А.А.,     
за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Національної поліції України на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10 серпня                   2022 року у справі № 280/3042/22 (суддя Сацький Р.В.) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України, Департаменту оперативної служби Національної поліції України про визнання протиправними та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Національної поліції України (далі відповідач-1), Департаменту оперативної служби Національної поліції України (далі відповідач-2),  в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ Національної поліції України від 21 березня  2022 року № 404 о/с дск про звільнення зі служби в поліції;
- поновити ОСОБА_1 на службі в Національній поліції України на посаді старшого інспектора 1-го відділу 4-го управління Департаменту оперативної служби Національної поліції України;
- стягнути з Національної поліції України на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21.03.2022 по день винесення рішення суду;
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.08.2022р. позовні вимоги позивача задоволено у повному обсязі. Суд визнав протиправним та скасував наказ Національної поліції в Дніпропетровській області від 21.03.2022 року № 404 о/с про звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 ; поновив позивача на службі в Національній поліції України, на посаді старшого інспектора 1-го відділу 4-го управління Департаменту оперативної служби Національної поліції України з 22.03.2022 року; стягнув з Національної поліції України на користь позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 22.03.2022 року по 10.08.2022року у розмірі 39569 грн 42коп.. Рішення в частині поновлення позивача на службі в поліції та стягнення на його користь  грошового забезпечення в межах суми стягнення за місяць допущено до негайного виконання.
З рішенням суду не погодився відповідач-1, ним була подана апеляційна скарга. У скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неналежну оцінку доказів, неповне з`ясування обставин справи, відповідач-1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення у справі про відмову позивачу у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі.
Основні доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд без отримання належних доказів у справі, вдався до оцінки проведеного службового розслідування відносно проступку позивача, тобто висновки суд побудував, не будучи ознайомленим з матеріалами службового розслідування. Стосовно рішення суду про стягнення середнього заробітку на час вимушеного прогулу на користь позивача, відповідач зазначає, що з 02.04.2022 року позивача було призвано на військову службу під час мобілізації та направлено для проходження служби до військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_1 було зараховано до списків особового складу військової частини та призначено всі види забезпечення. З 19.07.2022 року, з урахуванням змін у трудовому законодавстві, за позивачем, якого призвано на військову службу, грошове забезпечення не зберігається. Зазначена обставина мала бути врахована судом при вирішенні спору між сторонами.
Позивачем подано письмовий відзив на апеляційну скаргу. У відзиві позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обґрунтоване. Доводи апеляційної скарги вважає незмістовними та безпідставними.
Відповідач-2 своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу відповідача-1 не скористався.
В судовому засіданні представник відповідача-1 підтримав доводи та обґрунтування вимог апеляційної скарги, наполягав на задоволенні вимог скарги, скасуванні рішення суду першої інстанції з прийняттям нового про відмову у задоволенні позову позивача.  
Позивач та його представник заперечували проти задоволення вимог апеляційної скарги, просили залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Колегія суддів, заслухавши представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
З матеріалів справи встановлено, що наказом Національної поліції України від 13.01.2022 № 38 о/с ДСК позивач повторно прийнятий на службу в поліцію та призначений на посаду старшого інспектора 1-го відділу 4-го управління Департаменту оперативної служби Національної поліції України.
13.01.2022 позивач пройшов медичний огляд М(ВЛ)К ДУ "ТМО МВС України по Запорізькій області" на придатність до служби в поліції як кандидат на посаду начальника управління Департаменту карного розшуку Національної поліції України.
У період з 17.01.2022 по 03.02.2022 позивач пройшов первинну професійну підготовку у Харківському національному університеті внутрішніх справ Міністерства внутрішніх справ України.
Відповідно до наказу Національної поліції України № 404 о/с ДСК від 21.03.2022 позивача звільнено зі служби в поліції згідно пункту 6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію".
Наказ від 21.03.2022 року №  404 о/с про звільнення позивач оскаржив до суду, просив поновити його в органах поліції на посаді, з якої його звільнено, та стягнути грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , виходив з того, що відповідачем було порушено процедуру притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, порушені право на захист останнього, право давати пояснення на спростування висновків службового розслідування. Суд зазначив, що обставини, на які посилається відповідач, як на підстави для звільнення, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, відповідачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження самого факту наявності дисциплінарного проступку в діях позивача.
Колегія суддів з висновками суду першої інстанції не погоджується, враховуючи наступне.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначаються відповідно до Закону України “Про Національну поліцію” від 02.07.2015                № 580 VIII (далі - Закон № 580-VIII).
Відповідно до частини 1 статті 6 Закону № 580-VIII поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Пунктами 1 та 2 частини 1 статті 18 Закону № 580-VIII визначено, що поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.
За приписами частини 1 статті 19 Закону № 580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.
Відповідно до частини 2 статті 19 Закону № 580-VIII підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Як передбачено п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону № 580-VIII, поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Дисциплінарний статут Національної поліції України (далі – Статут) затверджено Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII.
Статут визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Статуту, службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.
Статтею 11 Статуту визначено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.
Згідно ст. 12 Статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Відповідно до статті 13 Статуту до поліцейського можуть застосовуватись такі види дисциплінарних стягнень: зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну службову відповідальність; пониження у спеціальному званні на один ступінь; звільнення з посади; звільнення зі служби в поліції.
Згідно з частинами 2 та 3 статті 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.
За ст. 14 Статуту, службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського. Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків. Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.
Згідно з частиною 4 статті 14 Дисциплінарного статуту підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Порядок проведення службових розслідувань в органах поліції, оформлення результатів службового розслідування та прийняття за ними рішення станом на час виникнення спірних правовідносин визначався Порядком проведення службового розслідування у Національній поліції України, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2018 року № 893.
Пунктом 2 розділу ІІ Інструкції № 893 визначено, що підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Відповідно до пункту 2 розділу VI Інструкції № 893, підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія.
В матеріалах справи міститься рапорт заступника начальника 4-го управління - начальника 1-го відділу ДОС НПУ підполковника поліції Ігоря Рогульського від 17.03.2022, наказом НПУ від 17.03.2022 № 0010, згідно якого, 14, 15 та 16 березня 2022 року старший інспектор 1-го відділу 4-го управління ДОС НПУ полковник поліції Панченко Олександр Володимирович був відсутній на роботі без поважних причин, про що були складені відповідні акти (т.1 а.с.26).
Відповідач у відзиві зазначав, що за результатами проведеного службового розслідування, затверджено висновок службового розслідування, яким факт відсутності на роботі без поважних причин 14, 15 та 16 березня 2022 року старшого інспектора 1-го відділу 4-го управління ДОС НПУ полковника поліції Панченка О.В. підтвердився.
Матеріали службового розслідування, наказ про призначення службового розслідування відносно ОСОБА_1 , висновок дисциплінарної комісії за наслідками  проведеного службового розслідування, пояснення позивача, довідку про розмір середньої заробітної плати витребовувались у відповідача-1 судом ухвалами від  25.05.2022 року та від 03.08.2022 року (т.1 а.с. 61-62, 186-187).
Відповідач листом повідомив суд про неможливість виконати у повному обсязі ухвалу про витребування доказів, оскільки витребувані судом документи знаходяться на зберіганні  у Департаменті оперативної служби НПУ та мають гриф обмеження доступу «для службового користування», «таємно» та «цілком таємно». Вказані документи з дотриманням вимог Закону України «Про державну таємницю», Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2013р №939, будуть скеровані на адресу суду безпосередньо Департаментом оперативної служби НПУ (т.1 а.с. 164-165).
           23.06.2022р.  на адресу суду була скерована заява про продовження строків виконання ухвали про витребування доказів, в якій відповідач зазначив, що у зв`язку з військовою агресією з боку Російської Федерації на територію України Національною поліцією України був виданий наказ №134-к, на виконання якого усі письмові документи, яким присвоєно гриф секретності, у тому числі і особові справи працівників Департаменту оперативної служби НПУ були переміщені до інших, більш безпечних регіонів України, зокрема, і матеріали особової справи ОСОБА_1 , матеріали службового розслідування стосовно нього, які мають гриф обмеження доступу «таємно» та «цілком таємно» також переміщені поза межі міста Києва, та зберігаються у відповідності до вимог п.26 розділу III Порядку. Переміщення таких документів потребує забезпечення режиму секретності, що унеможливлює наразі виконання ухвали про витребування доказів (т.1 а.с.168-170).
На думку колегії суддів, відповідач навів поважні причини неможливості надання в строки, визначені судом, витребуваних доказів, а без вивчення та оцінки матеріалів службового розслідування, висновків за результатами такого розслідування, причин та підстав притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, є передчасними висновки суду першої інстанції про недотримання відповідачем-1 процедури притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.
При цьому, суд першої інстанції не врахував того, що підставою для видачі оскарженого позивачем наказу про звільнення від 21.03.2022року № 404 о/с є наказ Національної поліції від 21.03.2022року №0011, яким до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби (т.1 а.с. 164-166). Тобто, спірний наказ видано на реалізацію попереднього наказу №0011 про притягнення до дисциплінарної відповідальності, який позивач не оскаржує ні в рамках даної адміністративної справи, не надав суду і доказів оскарження цього наказу в іншому судовому провадженні.
Таким чином, за відсутності факту оскарження наказу Національної поліції від 21.03.2022 року №0011, суд позбавлений можливості надавати оцінку правомірності притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, та відповідно стверджувати про  протиправність наказу №404 о/с від 21.03.2022року.
Оскільки відсутні підстави для скасування оскарженого наказу відповідача №404 о/с від 21.03.2022року, відповідно, відсутні і підстави для задоволення похідних позовних вимог про поновлення позивача на посаді та стягнення на його користь виплат.
З огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що судом неповно встановлені обставини, що мають значення для правильного вирішення спору між сторонами, рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування такого рішення й прийняття нового про відмову у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі.  Апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню.
Керуючись п.2 ч.1 ст.315, п. 3,4 ч.1 ст.317, ст.ст.322, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Національної поліції України - задовольнити.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10 серпня 2022 року                                  у справі № 280/3042/22 - скасувати та ухвалити нове судове рішення.
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена  до Верховного Суду у випадках та в строки, визначені статтями 328,329 КАС України.
Вступну та резолютивну частину постанови проголошено 09.03.2023р.
Повний текст постанови виготовлено 14.03.2023р.
   
Головуючий - суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак