ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2023 року	Львів	Справа № 300/7664/21 пров. № А/857/17484/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

судді-доповідача                              Іщук Л. П.,
суддів                                                  Обрізка І. М., Шинкар Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення   Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2022 року  (головуючий суддя Остап`юк С.В., м. Івано-Франківськ), у справі №300/7664/21 за адміністративним позовом Головного управління ДПС в Івано-Франківській області до ОСОБА_1   про стягнення податкового боргу, 

в с т а н о в и в :

Головне управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області (далі  – ГУ ДПС в Івано-Франківській області) звернулося в суд з адміністративним позовом до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу в розмірі 129 002, 43 гривень.
Позовна заява обґрунтована наявністю  у    відповідача податкового боргу,  що виник в результаті несплати податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в розмірі 33  175, 95 гривень, та орендної плати з фізичних осіб в розмірі 85  075, 77 гривень. Позивачем в установлені законом строки вживались заходи щодо стягнення заборгованості шляхом надіслання податкової вимоги, однак не призвели до погашення податкового боргу відповідачем. 
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2022 року позов задоволено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що судом першої інстанції порушені норми матеріального права, а також не досліджено обставини, що мають значення для справи.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що   податковий борг є неузгодженим, оскільки податкові повідомлення-рішення та податкова вимога форми «Ф» №1710-50 від 07.02.2019 йому не вручались. Зазначає, що вони надсилалися на невірну адресу та, як наслідок, не були ним отримані. Крім того, вказує, що не може перевірити правильність нарахування податкового боргу, так як сплачував свої зобов`язання з податку на нерухоме майно та орендну плату.
Просить скасувати рішення суду першої інстанції і відмовити у задоволенні позову.
Позивач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечив щодо її доводів та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю  доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку про задоволення апеляційної скарги.
Як встановлено судом першої інстанції, відповідачем допущено утворення податкового боргу, що виник в результаті несплати податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в розмірі 33  175, 95 гривень, штрафних санкцій в розмірі 1  475, 60 гривень та пені в розмірі 750, 38 гривень, а також з орендної плати з фізичних осіб в розмірі 85  075, 77 гривень, штрафних санкцій в розмірі 6  899, 94 гривень та пені в розмірі 1  624, 79 гривень.
Суми невиконаних відповідачем грошових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та штрафних санкцій визначені позивачем податковими повідомленнями-рішеннями №0015608-5033-0905 від 20.05.2020, №0015607-5033-0905 від 31.05.2020, №0015609-5033-0905 від 20.05.2020, №0545885-2406-0905 від 31.05.2021, №0545884-2406-0905 від 31.05.2021, №0545886-2406-0905 від 31.05.2021. За несвоєчасну сплату відповідачем вказаних податкових зобов`язань позивач нарахував пеню в розмірі 750, 38 гривень.
Суми невиконаних відповідачем грошових зобов`язань з орендної плати та штрафних санкцій визначені позивачем податковими повідомленнями-рішеннями №3019588-5033-0905, №3573-5033-0905 від 28.04.2020, №4735773-2406-0905 від 30.04.2020, №4756927-2406-0905, №4733344-2406-0905 від 30.04.2021, №260395-2406-0905 від 27.04.2020, №3000279-5033-0905, №3000281-5033-0905 від 28.04.2020, №3019588-5013-0905 від 28.04.2020, №18139-5013-0905 від 27.06.2019, №2311-5013-0905 від 26.04.2019, №41417312-5013-0905 від 08.05.2019, №4195039-5013-0905 №4195037-5013-0905 від 10.05.2019, № 0025300410, № 0025310410 від 22.09.2020, №0066260410 від 15.12.2020. За несвоєчасну сплату відповідачем вказаних податкових зобов`язань позивач нарахував пеню в розмірі 1  624, 79 гривень.
Також судом першої інстанції встановлено, що ГУ ДПС в Івано-Франківській області  надсилало відповідачу податкові повідомлення-рішення №0015608-5033-0905 від 20.05.2020, №0015607-5033-0905 від 31.05.2020, №0015609-5033-0905 від 20.05.2020, №0545885-2406-0905 від 31.05.2021, №0545884-2406-0905 від 31.05.2021, №0545886-2406-0905 від 31.05.2021, №3019588-5033-0905, №3573-5033-0905 від 28.04.2020, №4735773-2406-0905 від 30.04.2020, №4756927-2406-0905, №4733344-2406-0905 від 30.04.2021, №260395-2406-0905 від 27.04.2020, №3000279-5033-0905, №3000281-5033-0905 від 28.04.2020, №3019588-5013-0905 від 28.04.2020, №18139-5013-0905 від 27.06.2019, №2311-5013-0905 від 26.04.2019, №41417312-5013-0905 від 08.05.2019, №4195039-5013-0905 №4195037-5013-0905 від 10.05.2019, № 0025300410, № 0025310410 від 22.09.2020, №0066260410 від 15.12.2020 рекомендованою поштовою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу ОСОБА_1 , як платника податку, а саме: АДРЕСА_1 .
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки за відповідачем рахується податковий борг, який є узгодженим, доказів його погашення відповідачем не надано,  вжиті податковим органом заходи не призвели до його погашення, тому податковий борг підлягає стягненню з відповідача.
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Статтею 67 Конституції України  передбачено обов`язок сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Пунктом  16.1 статті 16, пунктом  36.1 статті 36, пунктом  38.1 статті 38 Податкового кодексу України, передбачено, що платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи. Податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
Згідно із пунктом  57.3  статті  57 ПК України  у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту  54.3 статті 54  цього  Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
Відповідно до підпункту  14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України  грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.
Згідно з пп. «е» п.176.1 ст.176 ПК України  платники податку зобов`язані своєчасно сплачувати узгоджену суму податкових зобов`язань, а також суму штрафних (фінансових) санкцій, нарахованих органом державної податкової служби, та пені, за винятком суми, що оскаржується в адміністративному або судовому порядку.
Аналіз зазначених норм закону свідчить, що у платника податку виникає безумовний обов`язок зі сплати грошового зобов`язання після його узгодження. Несплачена сума грошового зобов`язання у встановлений законом строк є податковим боргом.
Стаття 8 ПК України  визначає види податків та зборів. В Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори (пункт 8.1).
До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад (пункт 8.3).
Відповідно до підпункту  10.1.1 пункту 10.1 статті 10 ПК України  до місцевих податків належить податок на майно.
Статтею 36 ПК України  визначено суть податкового обов`язку, згідно з положеннями якої податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи (пункт 36.1). Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором (пункт 36.2). Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом (пункт 36.3).
Згідно пункту  265.1 статті 265 ПК України  податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.
Відповідно до підпункту  266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України  платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Згідно з підпунктом  266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України  об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості, виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що вимогами заявленого позову є стягнення податкового боргу, отже, предметом доказування у цій справі є обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення податкової заборгованості в судовому порядку; встановлення факту її сплати в добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту; перевірка вжиття контролюючим органом заходів щодо стягнення податкового боргу на підставі та в черговості, встановлених  Податковим кодексом України, тощо.
Отже, з урахуванням викладених законодавчих приписів, дослідженню і оцінці підлягають питання чи набула сума податкового зобов`язання, визначена контролюючим органом у податкових повідомленнях-рішеннях, статусу узгодженого грошового зобов`язання та статусу податкового боргу.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 19 травня 2020 року у справі № 809/12/17.
В обґрунтування заперечень на позов, а також вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, що   податкові повідомлення-рішення та податкова вимога форми «Ф» №1710-50 від 07.02.2019 йому не вручалися і не надсилалися. Заперечує отримання цих документів за адресою, зазначеною ГУ ДПС в Івано-Франківській області у позовній заяві, оскільки за цією адресою ніколи не проживав і не був зареєстрований, а зареєстрований як фізична особа-підприємець за адресою: АДРЕСА_2 , в підтвердження чого додав копію свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця.
Таким чином, основним питанням, яке повинен був вирішити суд першої інстанції, було питання про те, чи податковий борг, який просить стягнути позивач, є узгодженим.
Пунктом  58.1. статті 58 Податкового кодексу  встановлено, що контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до  статті 54 цього Кодексу  (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено передбачені цим пунктом факти.
Відповідно до пункту  58.3 статті 58 Податкового кодексу  податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному  статтею 42 цього Кодексу.
Пунктом 42.1. стаття 42 Податкового кодексу України визначено, що податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи з питань адміністрування податків, зборів, платежів, податкового контролю, у тому числі з питань проведення перевірок, звірок, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу і відображатися в електронному кабінеті.
Відповідно до п.  42.2 ст. 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Якщо платник податків у порядку та у строки, визначені  статтею 66 цього Кодексу, повідомив контролюючий орган про зміну податкової адреси, він на період з дня державної реєстрації зміни податкової адреси до дня внесення змін до облікових даних такого платника податків звільняється від виконання вимог документів, надісланих йому контролюючим органом за попередньою податковою адресою та в подальшому повернених як таких, що не знайшли адресата (п.  42.3 ст. 42 ПК України).
Відповідно до пункту  42.5. статті 42 Податкового кодексу  у разі, якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).
У разі, якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Згідно пункту  59.1 статті  59 Податкового кодексу  у разі, коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Наказом Міністерства доходів і зборів № 610 від 30.06.2017 затверджено Порядок направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі  - Порядок № 610), який визначає механізм формування, надсилання (вручення) та відкликання податкових вимог контролюючими органами.
Згідно із пунктом  2 розділу ІІ Порядку № 610 податкова вимога платнику податків, у якого виник податковий борг, формується контролюючим органом, на який згідно з Кодексом покладається виконання такої функції.
Розділ IV Порядку № 610 регулює надсилання (вручення) контролюючими органами податкових вимог платникам податків.
Так, відповідно до п. 7 Розділу IV Порядку № 610, податкова вимога вважається належним чином врученою платнику податків (крім фізичних осіб), якщо вона надіслана за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.
Податкова вимога вважається надісланою (врученою) фізичній особі, якщо її вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному абзацом третім пункту 6 цього розділу.
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків податкову вимогу через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, така податкова вимога вважається врученою платнику податків у день, вказаний поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Як встановлено з матеріалів справи, позивач надсилав відповідачу податкову вимогу форми «Ф» №1710-50 від 07.02.2019 та податкові повідомлення-рішення №0015608-5033-0905 від 20.05.2020, №0015607-5033-0905 від 31.05.2020, №0015609-5033-0905 від 20.05.2020, №0545885-2406-0905 від 31.05.2021, №0545884-2406-0905 від 31.05.2021, №0545886-2406-0905 від 31.05.2021, №3019588-5033-0905, №3573-5033-0905 від 28.04.2020, №4735773-2406-0905 від 30.04.2020, №4756927-2406-0905, №4733344-2406-0905 від 30.04.2021, №260395-2406-0905 від 27.04.2020, №3000279-5033-0905, №3000281-5033-0905 від 28.04.2020, №3019588-5013-0905 від 28.04.2020, №18139-5013-0905 від 27.06.2019, №2311-5013-0905 від 26.04.2019, №41417312-5013-0905 від 08.05.2019, №4195039-5013-0905 №4195037-5013-0905 від 10.05.2019, № 0025300410, № 0025310410 від 22.09.2020, №0066260410 від 15.12.2020 на адресу: АДРЕСА_1 , яку ГУ ДПС в Івано-Франківській області вважає податковою адресою ОСОБА_1 .
Апеляційний суд звертає увагу, що наявна в матеріалах справи відповідь на запит підрозділу ДПС довідка про відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ( а.с.117 ) стверджує лише те, що згідно до бази даних Державного реєстру фізичних осіб-платників податків, відповідач ОСОБА_1 станом зареєстрований за    адресою: АДРЕСА_1 станом на 29.07. 22.
Однак, доказів того, що така адреса була місцезнаходженням або  податковою адресою ОСОБА_1 станом на час направлення йому податкової вимоги  форми «Ф» №1710-50 від 07.02.2019 та податкових повідомлень-рішень №0015608-5033-0905 від 20.05.2020, №0015607-5033-0905 від 31.05.2020, №0015609-5033-0905 від 20.05.2020, №0545885-2406-0905 від 31.05.2021, №0545884-2406-0905 від 31.05.2021, №0545886-2406-0905 від 31.05.2021, №3019588-5033-0905, №3573-5033-0905 від 28.04.2020, №4735773-2406-0905 від 30.04.2020, №4756927-2406-0905, №4733344-2406-0905 від 30.04.2021, №260395-2406-0905 від 27.04.2020, №3000279-5033-0905, №3000281-5033-0905 від 28.04.2020, №3019588-5013-0905 від 28.04.2020, №18139-5013-0905 від 27.06.2019, №2311-5013-0905 від 26.04.2019, №41417312-5013-0905 від 08.05.2019, №4195039-5013-0905 №4195037-5013-0905 від 10.05.2019, № 0025300410, № 0025310410 від 22.09.2020, №0066260410 від 15.12.2020 ГУ ДПС в Івано-Франківській не надано.
Тому висновок суду про належне вручення відповідачу цих документів за податковою адресою ОСОБА_1 є безпідставним. 
Верховний Суд у постанові від 24.01.2019 у справі № 826/14361/16 зазначив, що для встановлення факту направлення (вручення) фізичній особі податкового повідомлення-рішення поштою у встановленому законодавством порядку, дослідженню підлягають:
- відповідність адреси одержувача у поштовому відправленні місцю проживання або останньому відомому місцезнаходженню фізичної особи;
- повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення, в якому зазначено дату вручення або причини невручення;
- відповідність дати відправлення на корінці податкового повідомлення-рішення даті, зазначеній у повідомленні про вручення рекомендованого поштового відправлення тощо.
Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що з копій поштових повідомлень про вручення поштових відправлень, які додані ГУ ДПС в Івано-Франківській області до позовної заяви, неможливо встановити факту вручення ОСОБА_1 податкової вимоги форми «Ф» №1710-50 від 07.02.2019 та податкових повідомлень-рішень, оскільки в них відсутній підпис одержувача, який слугує основною умовою підтвердження належного вручення документів засобами поштового зв`язку, дата вручення, як відсутня і дата відправлення на корінці кожного податкового повідомлення-рішення (а.с.а.с.12- 15, 29, 31), яке, на ствердження податкового органу, направлялось відповідачу ОСОБА_1 .
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що податковим органом не надано належних доказів надіслання (вручення) відповідачу податкової вимоги форми «Ф» №1710-50 від 07.02.2019  та податкових повідомлень-рішень.
Судом апеляційної інстанції під час вирішення наведеного спору згідно приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховано правові висновки Верховного Суду, сформовані у постановах від 20.04.2021 у справі №320/6263/20, від 31.05.2020 у справі №813/1718/15. 
Таким чином, встановлені апеляційним судом фактичні обставини дають підстави стверджувати про недотримання Головним управлінням Державної податкової служби в Івано-Франківській області   встановленого законом обов`язку по надісланню податкових вимог. Відтак, податковий борг є неузгодженим, отже, позивачем порушено процедуру стягнення податкового боргу.
За наведених обставин колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що приймаючи оскаржувану постанову суд першої інстанції помилково не врахував обставин щодо недотримання позивачем вищенаведених положень податкового законодавства, порушив норми матеріального права, а відтак, прийшов до помилкового висновку про задоволення позовних вимог.
Згідно ч. 1  ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частиною шостою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Як встановлено апеляційним судом з матеріалів справи, відповідач за подання апеляційної скарги сплатив судовий збір в розмірі 2902,56 грн.
Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, слід стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Івано-Франківській області понесені ним судові витрати.
Керуючись статтями 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2022 року у справі № 300/7664/21скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні позову Головного управління ДПС в Івано-Франківській області до ОСОБА_1   про стягнення податкового боргу  відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ 43968084, місцезнаходження: вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) судові витрати в розмірі 2902 (дві тисячі дев`ятсот дві) грн. 56 коп.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	Л. П. Іщук 	
судді	 	І. М. Обрізко 	
 	 	Т. І. Шинкар