Справа № 461/5941/21                                Головуючий у 1 інстанції: Радченко В.Є. 
Провадження № 22-ц/811/2911/22                 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

08 лютого 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 04 січня 2022 року, -

ВСТАНОВИВ:

у липні 2021 року Акціонерне товариство «Ідея Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 16 липня 2018 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № Z06.00612.004112309, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 74999 грн., зі сплатою 21.99 % річних за користування кредитними коштами. Стверджує, що повністю виконав свої зобов`язання та надав позичальнику кредитні кошти, однак відповідач не повернув отриманий кредит у встановлений кредитним договором термін. Зазначає, що у випадку несвоєчасного погашення платежів з позичальника підлягає стягненню пеня, яка нарахована до 29 лютого 2020 року включно, тобто, до місяця введення на всій території України карантину з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби COVID-19. Вважає, що ОСОБА_1 порушив зобов`язання за кредитним договором внаслідок чого станом на 22 квітня 2021 року у нього виникла заборгованість в розмірі 46063,55 грн., з яких 12290.86 грн. – заборгованість за основним боргом, 20 745.71 грн. – заборгованість за простроченим боргом, 11 711.13 грн. – заборгованість за простроченими процентами, 112.56 грн. – заборгованість за строковими процентами, 1203.29 грн. – заборгованість за пенею за несвоєчасне погашення платежів, нарахованою до 29 лютого 2020 року включно. Вказує, що направляло на адресу відповідача вимогу пор усунення порушення кредитних зобов`язань, в якій вимагало протягом тридцяти днів повернути заборгованість за кредитним договором, однак така не була виконана позичальником, у зв`язку з чим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис за № 1485 про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, включаючи витрати на вчинення такого. В подальшому рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 листопада 2020 року виконавчий напис нотаріуса визнано таким, що не підлягає виконанню. Звертає увагу, що визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню не спростовує заборгованості відповідача за кредитним договором № Z06.00612.004112309 від 16 липня 2018 року. З наведених підстав просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк»заборгованість за кредитним договором в розмірі 46063.55 грн.
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 04 січня 2022 рокупозов Акціонерного товариства «Ідея Банк» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 46063.55 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» судовий збір в розмірі 2270 грн. 
Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
Апелянт стверджує, що, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання, тому прийнявши до розгляду дану справу, суд першої інстанції порушив вимоги ст. 27 ЦПК України щодо територіальної підсудності, чим порушено його права, оскільки він зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначає, що позовні вимоги задоволено на підставі розрахунку заборгованості, поданого банком, в якому не враховано постанову Київського апеляційного суду від 24 вересня 2020 року, якою визнано недійсним положення п. 1.11 та п. 6 кредитного договору № Z06.00612.004112309 від 16 липня 2018 року щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості. Вказує, що суд першої інстанції не врахував судову практику з розгляду аналогічних справ, зокрема, щодо належності підтвердження наявності заборгованості первинними документами, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 18 листопада 2022 року про відкриття апеляційного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 04 січня 2022 року вирішено розглядати без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 04 січня 2022 року призначено на 16 год. 00 хв. 06 лютого 2023 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Оскільки текст постанови складено 08 лютого 2023 року, то незважаючи на те, що розгляд справи призначено на 06 лютого 2023 року, датою ухвалення постанови є саме 08 лютого 2023 року.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).
Задовольняючи позовні вимоги Акціонерного товариства «Ідея Банк», суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не виконує зобов`язань за кредитним договором №Z06.00612.004112309 від 16 липня 2018 року, прострочив погашення поточних платежів за кредитом та нарахованими процентами, не повертає отриманий кредит, внаслідок чого у нього виникла заборгованість в розмірі 46063.55 грн., яка підлягає стягненню на користь позивача в повному обсязі.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Судом встановлено, що 16 липня 2018 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №Z06.00612.004112309, за умовами якого банк надав позичальнику кредит на поточні потреби в розмірі 79999.00 грн., включаючи витрати на страховий платіж, строком на 36 місяців, зі сплатою змінної процентної ставки, що на день укладення договору становить 21.99 % річних за користування кредитними коштами з погашенням кредиту та відсотків у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів.
В матеріалах справи міститься кредитний договір № Z06.00612.004112309 від 16 липня 2018 року з підписом ОСОБА_1 із зазначенням його анкетних даних (а.с. 7-9).
Меморіальним ордером № 3243736 від 16 липня 2018 року підтверджується, що на підставі кредитного договору № Z06.00612.004112309 від 16 липня 2018 року ОСОБА_1 видано у безготівковій формі кредитні кошти в розмірі 74999.00 грн. шляхом переказу на банківський рахунок № НОМЕР_1 (а.с. 18).
Відповідно до п. 2.1кредитного договору № Z06.00612.004112309 від 16 липня 2018 року позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 36 щомісячних внесках включно до 16 дня/числа кожного місяця, згідно з Графіком щомісячних платежів. Платежі здійснюватимуться на транзитний рахунок № НОМЕР_1 в банку, МФО 336310, з якого проводиться погашення заборгованості за договором в такій черговості: 1) для оплати простроченої заборгованості кредиту за договором; 2) для погашення нарахованої заборгованості за договором, строк сплати якої не минув; 3) для сплати штрафних санкцій(пені) згідно з 3.3.1 цього договору; 4) для погашення іншої заборгованості (в тому числі дострокове погашення заборгованості за кредитом).
Термін внесення платежу за договором для погашення заборгованості повинен відповідати терміну щомісячного платежу, передбаченого Графіком щомісячних платежів. Щомісячний платіж, внесений не в термін, передбачений графіком щомісячних платежів, та/або в більшій сумі зараховується в оплату щомісячних платежів в термін, визначений таким Графіком, тобто кошти зберігаються на транзитному рахунку банку та зараховуються в оплату щомісячних платежів згідно Графіку та черговості погашення заборгованості, визначеній в п. 2.1. договору.
Графік щомісячних платежів за кредитним договором наведений в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, яка міститься в п. 6.1 кредитного договору №Z06.00612.004112309 від 16 липня 2018 року, підписаного сторонами.
У стовпчику 4 вищезазначеної Таблиці зазначено суму платежу за розрахунковий період, яким є один календарний місяць, яка становить 4753.86 грн.
У стовпчику 5 Таблиці зазначено розмір місячних платежів на погашення суми кредиту, загальний розмір якої становить 74999.00 грн.
У стовпчику 6 Таблиці зазначено розмір місячних платежів на погашення процентів за користування кредитом, загальний розмір яких становить 33403.08 грн.
У стовпчику 7.4 Таблиці зазначено розмір місячних платежів на погашення плати за обслуговування кредиту, загальний розмір якої становить 62736.36 грн.
Таким чином, орієнтовна загальна вартість кредиту, за умови належного здійснення позичальником платежів за кредитним договором, становить 171 138.44 грн.
12 травня 2020 року АТ «Ідея Банк» надіслало на адресу відповідача вимогу про усунення порушень кредитних зобов`язань, в якій вимагало протягом тридцяти календарних днів з дня направлення цієї вимоги виконати зобов`язання за кредитним договором, а саме, достроково повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нараховану на день повного погашення заборгованості та інші платежі за кредитним договором.
У вимозі про усунення порушень кредитних зобов`язань від 12 травня 2020 року зазначено, що станом на 12 травня 2020 року у відповідача наявна заборгованість за кредитним договором у розмірі 86188.70 грн., яка складається із: заборгованості за строковим основним боргом в розмірі 49102.44 грн., заборгованості за простроченим основним боргом в розмірі 13479.38 грн., заборгованості за простроченими процентами в розмірі 7325.93 грн., заборгованості за строковими процентами в розмірі 976.27 грн., заборгованості за строковою платою за обслуговування кредиту в розмірі 1480.18 грн., заборгованості за простроченою платою за обслуговування кредиту в розмірі 12 461.24 грн. та заборгованості за пенею в розмірі 1363.26 грн.
30 червня 2020 року приватним виконавцем Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований за № 1485, яким запропоновано задовольнити вимоги Акціонерного товариства «Ідея Банк» та стягнути з ОСОБА_1 за період з 16 лютого 2020 року по 12 травня 2020 року включно заборгованість на загальну суму в розмірі 87928.73 грн., включаючи плату за вчинення виконавчого напису.
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 листопада 2020 року, яке не оскаржувалося в апеляційному порядку та набрало законної сили, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 1485, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем 30 червня 2020 року щодо стягнення грошових коштів на підставі кредитного договору № Z06.00612.004112309 від 16 липня 2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк».
З долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитними договором № Z06.00612.004112309 від 16 липня 2018 року, укладеним між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 , станом на 22 квітня 2021 року, вбачається, що така становить 46 063.55 грн., що складається із заборгованості за основним боргом в розмірі 12 290.86 грн., заборгованості за простроченим боргом в розмірі 20 745.71 грн., заборгованості за простроченими процентами в розмірі 11 711.13 грн., заборгованості за строковими процентами в розмірі 112.56 грн. та заборгованості за пенею в розмірі 1 203.29 грн. (а.с. 27).
Випискою по рахунку № НОМЕР_1 підтверджується, що позичальником щомісячно вносилися кошти на погашення кредитної заборгованості за кредитними договором №Z06.00612.004112309 від 16 липня 2018 року в розмірі 4800 грн. за період з серпня 2018 року по квітень 2019 року та з червня 2019 року по вересень 2019 року, а в травні 2019 року внесено 4755 грн., а відтак, загальна сума внесених позичальником коштів становить 67 155 грн. 
З виписки по рахунку № НОМЕР_1 вбачається, що кошти, сплачені позичальником на погашення заборгованості за кредитним договором № Z06.00612.004112309 від 16 липня 2018 року за період з серпня 2018 року по вересень 2019 року зараховувалися банком наступним чином: 9269.49 грн. – на погашення заборгованості за тілом кредиту, 18790.50 грн. – на погашення заборгованості за процентами за користування кредитними коштами, 35 947.32 грн. – на погашення плати за обслуговування кредиту.
Оскільки графіком щомісячних платежів за кредитним договором передбачено внесення суми щомісячного платежу в розмірі 4753.86 грн., а позичальником вносилася сума в більшому розмірі, а саме, 4800 грн., тобто, у відповідача виникала переплата зі сплати платежів за кредитом, загальний розмір якої становить 3147.69 грн.
З жовтня 2019 року ОСОБА_1 не сплачував кошти на погашення кредитної заборгованості, вважаючи умови кредитного договору порушують його права, як споживача фінансових послуг, у зв`язку з чим звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Ідея Банк», третя особа: Приватне акціонерне товариство «ПЗУ Україна» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору та договору страхування.
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 липня2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 – відмовлено.
Постановою Київського апеляційного суду від 24 вересня 2020 року, залишеною без змін Постановою Верховного Суду від 15 березня 2021 року, рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 липня 2020 року у частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання недійсними пункту 1.11 та пункту 6 кредитного договору від 16 липня 2018 року №Z06.00612.004112309 щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором – скасовано та ухвалено у цій частині нове судове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .
Визнано недійсними положення пункту 1.11 та пункту 6 кредитного договору від 16 липня 2018 року № Z06.00612.004112309, укладеного між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Ідея Банк» щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором.
В іншій частині рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 липня 2020 року – залишено без змін.
Випискою по рахунку № НОМЕР_1 підтверджується, що 03 листопада 2020 року на виконання постанови Київського апеляційного суду від 24 вересня 2020 року Акціонерним товариством «Ідея Банк» перераховано кошти, які раніше зараховано на погашення заборгованості за обслуговування кредиту в розмірі 35 947.32, на погашення заборгованості за кредитним договором шляхом зарахування 29 545.25 грн. на погашення заборгованості за тілом кредиту та 6402.07 грн. на погашення заборгованості за процентами за користування кредитними коштами.
Враховуючи те, що ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 74999 грн., а повернув лише 41962.43 грн., у нього наявна заборгованість в розмірі 33036.57 грн., яка підлягає стягненню на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк».
Позивач, обгрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами, покликається на те, що має право на одержання відсотків за користування кредитними коштами до дня фактичного погашення заборгованості за кредитом.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, провадження № 14-10цс18, висловила правову позицію, що відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Отже, припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований сторонами лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.
З розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 22 квітня 2021 року у відповідача наявна за строковими процентами за користування кредитним коштами в розмірі 112.56 грн. та заборгованість за простроченими процентами за користування кредитними коштами в розмірі 11711.13 грн.
Однак, пред`явивши до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, Акціонерне товариство «Ідея Банк», починаючи з 12 травня 2020 року втратило право нараховувати передбачені договором проценти за кредитом.
Разом з тим, у вимозі про усунення порушення кредитних зобов`язань від 12 травня 2020 року вказано, що станом на 12 травня 2020 року у відповідача наявна заборгованість за простроченими процентами за користування кредитними коштами в розмірі 7325.93 грн. та заборгованість за строковими процентами за користування кредитним коштами в розмірі 976.27 грн.
З огляду на те, що до вересня 2019 року ОСОБА_1 вчасно вносив кошти на погашення кредиту, у нього за період з липня 2018 року по вересень 2019 року не виникало заборгованості за відсотками, в тому числі і за простроченими відсотками.
Випискою по рахунку № НОМЕР_1 підтверджується, що за період з серпня 2018 року по вересень 2019 року ОСОБА_1 сплатив 18790.50 грн. на погашення заборгованості за процентами за користування кредитним коштами.
В подальшому 03 листопада 2020 року, тобто після звернення з вимогою про дострокове погашення кредитної заборгованості, в тому числі і заборгованості за простроченими процентами за користування кредитними коштами в розмірі 7325.93 грн. та заборгованості за строковими процентами за користування кредитним коштами в розмірі 976.27 грн., банком перераховано ще 6 402.07 грн. на погашення заборгованості за відсотками. 
Аналізуючи в сукупності умови кредитного договору № Z06.00612.004112309 від 16 липня 2018 року, поданий банком розрахунок заборгованості, вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань від 12 травня 2020 року та виписку по рахунку № НОМЕР_1 , колегія суддів вважає, що частина заборгованості за простроченими процентами за користування кредитними коштами в розмірі 4385.20 грн., що становить різницю між нарахованою заборгованістю за простроченими процентами станом на 22 квітня 2021 року та заборгованістю за простроченими процентами станом на 12 травня 2020 року, нарахована уже після пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, а тому не може бути стягнута на користь банку.
Таким чином, ОСОБА_1 повністю сплатив заборгованість за строковими процентами за користування кредитним коштами, а звертаючись з вимогою про стягнення заборгованості за простроченими процентами, банк, всупереч вимогам ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надав детального розрахунку, який би підтверджував наявність такої заборгованості станом на 12 травня 2020 року, тобто на момент пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, відтак, позивачем на доведено належними та допустимими доказами існування у відповідача заборгованості за простроченими процентами за користування кредитними коштами, тому вимоги банку про стягнення заборгованості за строковими процентами в розмірі 112.56 грн. та простроченими процентами в розмірі 11 711.13 грн. не підлягають до задоволення.
Крім того, банк просив стягнути з відповідача пеню за несвоєчасне погашення платежів, нараховану по 29 лютого 2020 року включно, в розмірі 1203.29 грн. у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору.
Відповідно до п. 3.3.1 кредитного договору № Z06.00612.004112309 від 16 липня 2018 року за невиконання чи неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором, банк має право нараховувати пеню, за кожен день прострочки на прострочену суму (кредиту, процентів, плати за обслуговування кредитної заборгованості) в розмірі: 0.15 % – в період прострочення оплати від 1 до 60 календарних днів та 0.65 % – в період прострочення оплати з 61 календарного дня по день повного погашення заборгованості за цим договором, але не більше подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період прострочення. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань позичальником на підставі договору, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін.
Звертаючись з позовними вимогами в частині стягнення пені за несвоєчасне погашення платежів в розмірі 1203.29 грн., нарахованої станом на 29 лютого 2020 року, банк не надав належних та допустимих доказів заявленого розміру заборгованості відповідача за пенею, зокрема, детального розрахунку такої заборгованості, оскільки в поданому банком розрахунку не зазначено суму заборгованості, з якої нараховувалася пеня, що унеможливлює перевірку правильності нарахування такої, відтак, позивачем не доведено наявності у відповідача заборгованості за пенею в розмірі 1203.29 грн., тому позовні вимоги в цій частині не підлягають до задоволення.
Доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для відмови у задоволенні позову у зв`язку з розглядом справи судом першої інстанції з порушенням правил територіальної підсудності є безпідставними з огляду на таке.
Територіальна підсудність – це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.
Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суддя має перевірити належність справи до юрисдикції та підсудності суду.
Дотриманням судами процесуальних норм інституту підсудності означає дотримання положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке гарантує, що кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Положеннями статті 27 ЦПК України визначено загальні випадки підсудності справ за місцем проживання або місцезнаходження відповідача.
Згідно з ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
Положеннями статті 28 ЦПК України визначено випадки підсудності справ за вибором позивача.
Відповідно до ч. 8 ст. 28 ЦПК України позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.
Позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу (ч. 16 ст. 28 ЦПК України).
Пунктом 5.6. кредитного договору № Z06.00612.004112309 від 16 липня 2018 року передбачено, що сторони підтверджують, що цей договір виконується за місцем знаходження банку: 79008, м. Львів, Галицький р-н, вул. Валова, 11, та у випадку спору між сторонами за цим договором, позов може пред`являтися також за місцем виконання договору.
Відповідно до п. 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності, підсудна справа, належить виключно позивачеві.
Оскільки в умовах кредитного договору № Z06.00612.004112309 від 16 липня 2018 року сторони погодили, що цей договір виконується за місцем знаходження банку: 79008, м. Львів, Галицький р-н, вул. Валова, 11, що належить до територіальної підсудності Галицького районного суду м. Львова, в даній справі допускається альтернативна підсудність за місцем виконання договору або за місцем проживання чи перебування відповідача на вибір позивача, відтак, звернувшись з позовом до Галицького районного суду м. Львова, Акціонерне товариство «Ідея Банк» скористалося своїм процесуальним правом на звернення до суду за вибором позивача, тому правила підсудності, які встановлені ст.ст. 27-28 ЦПК України, не порушені при розгляді даної справи.
Враховуючи наведене, колегія суддів прийшла до висновку про те, що з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № Z06.00612.004112309 від 16 липня 2018 року в розмірі 33036.57 грн., а решта позовних вимог банку не підлягають до задоволення.
Частина 13 ст. 141 ЦПК України передбачає, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У зв`язку з тим, що колегія суддів прийшла до висновку про часткове задоволення позовних вимог, з ОСОБА_1  на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» підлягає стягненню 1628.04грн. судового збору за подання позову пропорційно розміру задоволених позовних вимог, однак, зважаючи на те, що апеляційна скарга ОСОБА_1  задоволена частково, з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь ОСОБА_1  підлягає стягненню 962.93грн. судового збору за подання апеляційної скарги пропорційно розміру відмовлених позовних вимог.
Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Враховуючи наведене,з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» слід стягнути 665.11 грн. судового збору.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Галицького районного суду м. Львова від 04 січня 2022 року – скасувати та ухвалити постанову, якою позовні вимоги Акціонерного товариства «Ідея Банк» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором № Z06.00612.004112309 від 16 липня 2018 року в розмірі 33036.57 грн.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» 665.11 грн. судового збору.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.
Постанова складена 08.02.2023 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета 

Судді: О.М. Ванівський 

Р.П. Цяцяк