Постанова                                    
Іменем України                    
 
22 березня 2023 року                                         
м. Київ
 
справа № 513/1005/20
 
провадження № 61-11293св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. 
суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А.                 (суддя-доповідач),  
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана його представником - адвокатом Хлівицькою Оксаною Вікторівною, на постанову Одеського апеляційного суду від 04 жовтня 2022 року у складі колегії суддів: Драгомерецького М. М., Дришлюка А. І., Громіка Р. Д.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
 
Короткий зміст позовної заяви
 
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки, які не перебували у шлюбі між собою.
 
Позовна заява мотивована тим, що у 2007 році вона познайомилася                           з відповідачем, у них виникли взаємні відносини, а з 01 серпня 2011 року вони почали спільно проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу в орендованому будинку АДРЕСА_1 .
 
Позивачка зазначала, що закінчила денне відділення Одеського національного економічного університету та отримавши, вищу освіту,                       з липня 2011 року почала працювати в Публічному акціонерному товаристві «Комерційний Банк» (далі - ПАТ КБ) «Акордбанк», а у лютому                              2012 року перейшла працювати до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк» (далі - ПАТ КБ) «ПриватБанк» на вищу посаду. ОСОБА_2 неофіційно працював в автосервісі у м. Одесі.
 
Стверджувала, що у 2012 році, діючи в спільних сімейних інтересах,   ОСОБА_2 уклав зі Споживчим товариством (далі- СТ) «ЖБК «Будова-Рієлт» договір асоційованого членства в споживчому товаристві № 3/14,             на підставі якого після закінчення будівництва у 2014 році отримав                      від забудовника за актом прийому-передачі квартиру АДРЕСА_2 , а у 2015 році оформив на своє ім`я свідоцтво про право власності.
 
Посилалася на те, що у жовтні 2013 року вони як подружжя пройшли медичне обстеження в Центрі репродуктивної та відновної медицини Одеського державного медичного університету.
18 липня 2014 року вони офіційно зареєстрували шлюб.
 
Приблизно в грудні 2014 року в квартирі АДРЕСА_2 вони розпочали ремонт, після закінчення якого в березні 2015 року переїхали до неї жити. 
У січні 2017 року вона зареєструвала своє місце проживання за зазначеною адресою.
 
У серпні 2016 року, діючи в інтересах сім`ї, вона уклала договір купівлі-продажу майнових прав з Товариством з обмеженою відповідальністю                     (далі - ТОВ) «ВАЛЕО-ІНВЕСТ» на отримання однокімнатної квартири у будинку АДРЕСА_3 , відповідно до умов якого почала поетапно сплачувати її вартість. Крім того, у червні 2017 року на ім`я ОСОБА_2 вони придбали автомобіль OPEL OMEGA 2003 року випуску номерний знак НОМЕР_1 .
 
Позивач зазначала, що 06 червня 2018 року вона та відповідач розірвали шлюб. Після розірвання шлюбу у червні 2018 року вона сплатила                            ТОВ «ВАЛЕО-ІНВЕСТ» залишок вартості за придбані майнові права на отримання однокімнатної квартири в будинку АДРЕСА_3 , отримавши за актом прийому-передачі квартиру АДРЕСА_4 .
 
Вважала, що квартира АДРЕСА_2 , квартира АДРЕСА_4 та автомобіль OPEL OMEGA 2003 року випуску є їх спільним майном, набутим за час спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки, які не перебували у шлюбі між собою та під час знаходження у шлюбі і відповідно до частини першої статті 69 СК України вона має право на поділ цього майна.
 
Крім того, вказувала, що вона звернулася до Приморського районного суду м. Одеса із позовом до ОСОБА_2 про визнання майна, до складу якого з-поміж іншого входить і квартира АДРЕСА_2 , об`єктом спільної сумісної власності та його поділ. ОСОБА_2 заявив до неї зустрічний позов про визнання квартири АДРЕСА_2 об`єктом його особистої приватної власності, в якому замовчує факт їх поживання однією сім`єю до реєстрації шлюбу в орендованому ними будинку АДРЕСА_1 з серпня 2011 року до липня                2014 року та стверджує, що ця квартира придбана до шлюбу і за його особисті кошти. Позови об`єднані в одне провадження у цивільній справі            № 522/14809/19.
 
Позивачка зазначала, що в позові до ОСОБА_2 у цивільній справі                  № 522/14809/19 вимогу про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки, які не перебували у шлюбі між собою з серпня 2011 року до 18 липня 2014 року, вона не заявила. Заяву про зміну предмету позову, у частині доповнення заявлених позовних вимог ще однією вимогою про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки, які не перебували у шлюбі, у підготовчому судовому засіданні 27 жовтня 2020 року Приморський районний суд                       м. Одеси не прийняв, пославшись на невідповідність такої дії частині третій статті 49 ЦПК України (строк подачі).
 
Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просила суд: 
- встановити факт їх спільного з відповідачем проживання однією сім`єю чоловіка та жінки, які не перебували у шлюбі між собою у період з серпня 2011 року до 18 липня 2014 року; 
- стягнути з відповідача усі судові витрати.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Саратського районного суду Одеської області від 20 квітня                      2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Рішення районного суду мотивовано тим, щопозивачкою не надано належних та допустимих письмових доказів на підтвердження факту її проживання однією сім`єю зі ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу в період з серпня 2011 року до 18 липня 2014 року.
 
При цьому суд дійшов висновку, що позивачем не надано доказів, які б підтвердили придбання спірного автомобіля та квартири за спільні кошти позивачки та відповідача (квитанції, чеки, приходні касові ордери, тощо).
 
Районний суд відхилив як доказ спільного проживання сторін надане позивачем медичне дослідження Центру реконструктивної та відновної медицини Одеського державного медичного університету відділення репродуктивної медицини та зазначив, що воно підтверджує лише проходження відповідачем ОСОБА_2 23 жовтня 2013 року медичного дослідження еакулянту. Та обставина, що у цьому дослідженні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зазначені лікарем як подружня пара підтверджує лише факт близьких (інтимних) стосунків між сторонами, але не доводить наявності між ними сімейних відносин, наявності спільного бюджету та взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю у період з серпня  2011 року до 18 липня 2014 року, як не доводить і той факт, що сторони планували народження спільної дитини.  
 
Суд критично поставився до показань свідків та не прийняв їх до уваги, зазначивши, що свідки нічого не змогли пояснити щодо ведення спільного господарства ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , з чого дане господарство складалося, який був сумісний бюджет сім`ї, із яких коштів він складався, які були права і обов`язки кожного з подружжя в сім`ї, яке майно подружжя разом придбало для сім`ї, яким був матеріальний стан сторін та який вклад сторони робили у сумісне господарство відповідно свого матеріального стану та чим це доведено по справі.
 
Суд керувався статтею 315 ЦПК України (справи окремого провадження).
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції 
 
Постановою Одеського апеляційного суду від 04 жовтня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Рішення Саратського районного суду Одеської області від 20 квітня                    2021 року скасовано.
Ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено.
Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та                       ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу з серпня 2011 року до 18 липня                   2014 року.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позивачем у справі доведено факт спільного проживання сторін по справі однією сім`єю без реєстрації шлюбу.
 
Апеляційний суд взяв до уваги показання свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які зазначили, що сторони проживали разом, вели спільне господарство, придбали квартиру АДРЕСА_2 , разом робили ремонт у ній та згодом переїхали до неї жити.
 
Також суд визнав доказом спільного проживання сторін наявне у матеріалах справи медичне дослідження Центру реконструктивної та відновної медицини Одеського державного медичного університету відділення репродуктивної медицини про те, що у 2013 році сторони звертались до цього медичного закладу та проходили в ньому обстеження, як подружжя. Звернення сторін до медичного центру доводить, що вони дійсно планували народження дитини, що беззаперечно притаманно подружнім відносинам чоловіка та жінки.
 
Суд апеляційної інстанції посилався на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19), від 27 лютого 2019 року у справі                              № 522/25049/16-ц (провадження № 61-11607св18), від 11 грудня 2019 року              у справі № 712/14547/16-ц (провадження № 61-44641св18), від 24 січня             2020 року в справі № 490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18).
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову Одеського апеляційного суду від 04 жовтня 2022 року скасувати й направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що про розгляд справи, призначений на 04 жовтня 2022 року, він дізнався з отриманого 02 жовтня 2022 року від представника позивача клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Судом апеляційної інстанції не надсилалася повістка про виклик до суду для участі у судовому засіданні, призначеного на 04 жовтня 2022 року, що є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
 
Вважає, що судом апеляційної інстанції порушено норми статті 83 ЦПК України та неправомірно долучено до матеріалів справи додаткові докази. При цьому копії цих документів йому не направлялися, а у клопотанні відсутня інформація з причинами неможливості їх подання до суду першої інстанції.
 
Посилається на те, що показання свідків та долучені позивачем на підтвердження позовних вимог докази спростовані ним під час розгляду справи судом першої інстанції. Факт перебування сторін у близьких стосунках не свідчить про ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету, придбання майна в інтересах сім`ї тощо. 
 
Підставою касаційного оскарження зазначеного судового рішення                   ОСОБА_2 вказує неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування апеляційним судом норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 129/2115/17-ц,                     від 27 лютого 2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження                                   № 61-5296св19), від 15 вересня 2019 року у справі № 588/350/15-ц,                          від 30 жовтня 2019 року у справі № 643/6799/17 (провадження                                  № 61-1623св19), від 11 грудня 2019 року у справі № 712/14547/16-ц (провадження № 44641св18), від 12 грудня 2019 року у справі                                № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19), від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц (провадження № 42601св18) та від 06 квітня               2020 року у справі № 738/1452/17, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Крім того, ОСОБА_2 зазначає про порушення апеляційним судом норм процесуального права, а саме судове рішення оскаржується з підстав, передбачених пунктом 5 частини першої статті 411 ЦПК України та пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України, оскільки справу розглянуто                              за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання та суд не дослідив зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У лютому 2023 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Бойко Н. І. подано відзив на касаційну скаргу, у якому зазначено, що судом апеляційної інстанції було досліджено всі наявні у матеріалах справи докази, надано їм правильну оцінку, відтак касаційна скарга задоволенню не підлягає.
 
Вважає посилання ОСОБА_2 на порушення його процесуальних прав у зв`язку з неповідомленням його про дату та час судового засідання необґрунтованими, оскільки 03 жовтня 2022 року ним було надано суду клопотання про відкладення розгляду справи, призначеної на 04 жовтня 2022 року, що свідчить про його обізнаність про розгляд справи.
При цьому доводи заявника про приєднання судом апеляційної інстанції до матеріалів справи нових доказів не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судове рішення не мотивовано долученими документами.
 
Доводи особи, яка подала письмові пояснення до касаційної скарги
 
У березні 2023 року представник ОСОБА_2 - адвокат Хлівицька О. В. подала письмові пояснення до касаційної скарги, у яких навела доводи про наявність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції, які є аналогічними доводам касаційної скарги. 
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
У листопаді 2022 року касаційна скарга надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 грудня 2022 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.
 
У січні 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 березня 2023 року справу призначено до розгляду.
 
Фактичні обставини, встановлені судами
 
18 липня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого 18 липня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції (а. с. 7).
 
Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3  від 06 червня 2018 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано 06 червня 2018 року (а. с. 8).
 
Згідно з копією паспорту ОСОБА_1 серії НОМЕР_4 , виданого                         29 вересня 2005 року Арцизьким РВ УМВС України в Одеській області, остання була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 , з 02 липня 2010 року до 24 січня 2017 року. 
З 24 січня 2017 року вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 (а. с. 93-94).
 
ОСОБА_2 з 2004 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_7 , що підтверджується відміткою у паспорті відповідача (а. с. 65-66).
 
Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів за ОСОБА_2 зареєстровано автомобіль марки Opel Omega, 2003 року випуску, дата державної реєстрації 27 червня 2017 року (а. с. 14).
 
У копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно індексний номер 48639443 від 28 листопада 2015 року та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 162604124, сформованого 08 квітня 2019 року, відповідач ОСОБА_2 є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_6 (а. с. 15, 17-16).
 
Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
  
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.
 
Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Касаційна скарга  ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.
 
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, обґрунтовуючи позовні вимоги лише тим, що вона та ОСОБА_2 тривалий час, а саме з серпня 2011 року до 18 липня 2014 року, проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу.
 
Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів..
 
Частиною першою статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
 
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
 
Пунктом 5 частини першої статті 315 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.
 
Цією нормою процесуального права керувався суд першої інстанції.
 
Аналіз наведених положень Закону дозволяє зробити висновок про те, що встановлення певних юридичних фактів має своєю метою підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
 
У справі, яка переглядається Верховним Судом, вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю позивачем заявлена без зазначення конкретної правової мети. 
 
Іншими словами, суд може встановити юридичний факт, якщо від нього:
а) виникають, б) змінюються чи в) припиняються майнові права, а іншого порядку не встановлено та не існує.
 
Разом з тим Верховний Суд зазначав, що від встановлення юридичного факту, про який просила ОСОБА_1 і апеляційний суд задоволив,            її майнові права не змінюються. А встановлення такого юридичного факту, зокрема для преюдиційності у іншому спорі, як це у постанові вирішив апеляційний суд, є недопустимим.
 
ОСОБА_1 не заявляла вимоги про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності, щодо визначення правового статусу нерухомого майна.
 
Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.
 
Отже, вимоги позивача про встановлення факту проживання однією сім`єю із відповідачем, не пов`язані з вимогами про визнання права власності на майно в порядку статті 74 СК України, задоволенню не підлягають.
 
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 
 
Згідно із частинами першою, другою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
 
Доводи ОСОБА_2 про неналежне повідомлення його про розгляд справи, призначений на 04 жовтня 2022 року, не підтверджено під час перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки у матеріалах справи (а. с. 171) наявний довідковий лист від 23 лютого 2021 року, у якому зазначено, що розгляд справи відбудеться 04 жовтня 2022 року                              о 10 год. 45 хв. У вказаному довідковому листі міститься підпис               ОСОБА_2 із зазначенням номеру телефону НОМЕР_5 .
 
Відповідно до статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
 
З огляду на зазначене, районний суд помилково розглянув справу по суті та мотивував відмову у задоволенні позову недоведеністю позовних вимог. 
 
Оскільки у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено порушення норм процесуального права, тому рішення суду апеляційної інстанцій підлягає скасуванню а рішення районного суду необхідно змінити у мотивувальній частині з урахуванням мотивів, викладених у цій постанові, у решті залишити без змін.
 
Щодо судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається, зокрема з резолютивної частини із зазначенням у ній розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
У частині першій статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
 
При поданні касаційної скарги ОСОБА_2 сплатив 1 680 грн судового збору, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на його користь, оскільки остаточним судовим рішенням відмовлено у задоволенні її позовних вимог.
 
Керуючись статтями 400, 402, 409,412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана його представником - адвокатом Хлівицькою Оксаною Вікторівною, задовольнити частково.
 
Постанову Одеського апеляційного суду від 04 жовтня 2022 року скасувати, рішення Саратського районного суду Одеської області від 20 квітня                   2021 року змінити у мотивувальній частині з урахуванням мотивів, викладених у цій постанові.
У решті рішення Саратського районного суду Одеської області від 20 квітня                   2021 року залишити без змін.
 
Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 ) судові витрати у розмірі 1 680 (одна тисяча шістсот вісімдесят) гривень.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді:	Д. Д. Луспеник   І. А. Воробйова     Б. І. Гулько     Г. В. Коломієць     Р. А. Лідовець