ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2023 р.	Справа № 520/13134/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Калиновського В.А.,
Суддів: Макаренко Я.М. ,  Мінаєвої О.М. ,
за участю секретаря судового засідання Пукшин Л.Т

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.10.2021, головуючий суддя І інстанції: Старосєльцева О.В., м. Харків по справі № 520/13134/21
          за позовом          Харківського національного університету внутрішніх справ  
          до           ОСОБА_1                  
          про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, Харківський національний університет внутрішніх справ, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив суд:
- стягнути з ОСОБА_1 на користь Харківського національного університету внутрішніх справ витрати, пов`язані з утриманням у сумі 62816,73 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач відрахований з навчання у вищому навчальному закладі, витрат на власне утримання під час навчання у повному обсязі добровільно не відшкодував, а тому обов`язок з примусового відшкодування має бути покладений за рішенням суду.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.10.2021 року адміністративний позов Харківського національного університету внутрішніх справ задоволено.
Не погодившись з  рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій вона просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити. 
В  обґрунтування вимог апеляційної  скарги відповідач посилається  на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального  та процесуального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Зазначила про відсутність доказів ознайомлення з наказом про необхідність відшкодування 62816,73 грн. та відмови від добровільного відшкодування, у зв`язку з чим, вважає, що у позивача відсутні правові підстави для звернення до суду з даним позовом.  
Ухвалами Другого апеляційного адміністративного суду від 11.02.2022 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.10.2021 по справі № 520/13134/21, справу призначено до розгляду на 14.03.2022 о 10:00 у відкритому судовому засіданні. 
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан.
Розпорядженням Другого апеляційного адміністративного суду №2.2-08/5 від 24.02.2022 року "Щодо здійснення заходів по евакуації та збереження справ" зобов`язано здійснити вивезення всіх судових справ, насамперед у першу чергу тих, що перебувають у провадженні суддів; вміст серверів скопіювати на переносні носії та вивезти їх за першої можливості (в т.ч. сервери з кадровою, бухгалтерською інформацією та інші переносні носії з відповідною інформацією); вивезти особові справи та трудові книжки суддів і працівників апарату суду; вивезти прилади з електронними цифровими підписами суддів і працівників апарату суду, які знаходяться у приміщенні суду. 
Рішенням зборів суддів Другого апеляційного адміністративного суду "Про особливості роботи Другого апеляційного адміністративного суду в період воєнного стану" №7 від 16.05.2022 вирішено розпочати організаційні заходи суду щодо відновлення процесу відправлення правосуддя, який був вимушено тимчасово обмежений, у зв`язку з проведенням бойових дій на території Харківської області, а саме поступове вирішення питань щодо розгляду справ в порядку письмового провадження та процесуальних питань, в яких не вимагається призначення судового засідання, та за наявності можливості інших справ та питань. 
Рішенням зборів суддів Другого апеляційного адміністративного суду "Про особливості роботи Другого апеляційного адміністративного суду в період воєнного стану" №10 від 30.06.2022 зазначено, що у зв`язку з проведення бойових дій у Харківському регіоні, постійним оповіщенням сигналу “повітряної тривоги” про небезпеку авіаційних та артилерійських ударів, перебоями у роботі систем електропостачання та Інтернету, з метою недопущення випадків загрози життю та безпеці відвідувачів і працівників суду, тимчасово обмежено призначення та проведення відкритих судових засідань, в тому числі в режимі відеоконференцзв`язку та вирішено вважати неможливим відновлення проведення відкритих судових засідань, в тому числі в режимі відеоконференцзв`язку зважаючи на ситуацію в Харківському регіоні на теперішній час.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 21.07.2022 року запропоновано учасникам справи протягом 10 днів з моменту отримання вказаної ухвали висловити свою пропозицію щодо можливості апеляційного розгляду справи №520/13134/21 за їх відсутності в порядку письмового провадження.
Відповідачем було подано до суду додаткові пояснення у справі, в яких він просив перейти до розгляду справи в порядку загального позовного провадження.  
Рішенням зборів суддів Другого апеляційного адміністративного суду від 21.09.2022 № 11 "Про відновлення проведення судових засідань в режимі ВКЗ в Другому апеляційному адміністративному суді в період воєнного стану" відновлено проведення судових засідань в режимі відеоконференцзв`язку.
Листом Другого апеляційного адміністративного суду від 05.10.2022 року сторін у справі повідомлено, що враховуючи факт проведення бойових дій на території Харківської області та технічні можливості суду, проведення розгляду справи у відкритому судовому засіданні за участю сторін є значно ускладненим та небезпечним та запропоновано учасникам судового процесу висловити позицію стосовно можливості розгляду справи в режимі відеоконференції та надати відповідні клопотання у найкоротший термін будь-яким засобом зв`язку.
Будь-які клопотання стосовно можливості розгляду справи в режимі відеоконференції до суду надані не були.
Рішенням зборів суддів Другого апеляційного адміністративного суду від 29.11.2022 року відновлено з 05.12.2022 проведення відкритих судових засідань, зважаючи на ситуацію в Харківському регіоні та за дотриманням умов відсутності загрози життю та здоров`ю учасникам судового процесу, суддям та працівникам суду з урахуванням вимог воєнного часу.
Враховуючи викладене, розгляд справи було призначено у відкритому судовому засіданні на 25.01.2023 о 13:00.
В судове засідання сторони не прибули. Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, справа розглядається за відсутності сторін. 
Згідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, колегія суддів, враховуючи неявку у судове засідання всіх учасників справи,  вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.
Колегія  суддів,  заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали  справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 проходила службу в органах внутрішніх справ України з 15.08.2016 року по 04.07.2021 року.
Наказом Харківського національного університету внутрішніх справ (далі - ХНУВС) від 27 липня 2016 року № 196 о/с відповідача прийнято на службу в органи внутрішніх справ, зараховано курсантом ХНУВС з 15 серпня 2016 року та присвоєно звання «рядовий поліції».
01.11.2017р. на виконання наказу МВС від 01 березня 2017 року № 173 «Про затвердження Типового форми Контракту про здобуття освіти у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських» між відповідачем, ХНУВС та ГУМВС України в Харківській області укладено контракт № 1097 про здобуття освіти у вищому навчальному закладі із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських (далі - контракт)
Абзацом 5 пункту 3 розділу ІІ вказаного контракту передбачено, що особа зобов`язується у разі дострокового розірвання контракту, а також звільнення зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення навчання відшкодувати Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до п. 4 ст. 74 Закону України «Про Національну поліцію».
Наказом ХНУВС від 04 липня 2020 року № 193 о/с відповідача відрахували зі складу курсантів та відкомандирували до ГУНП України в Харківській області для подальшого проходження служби.
Наказом ГУ Національної поліції в Харківській області від 22 червня 2021 року №293 о/с відповідача звільнено відповідно до п. 7 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням).
Доказів утрати юридичної сили згаданим наказом з будь-якої причини матеріали справи не містять.
Згідно з довідкою від 22.06.2020 року №4/316д фактична сума витрат, пов`язаних з утриманням курсанта ОСОБА_1 за період з 15.08.2016р. по 04.07.2020 р. становить 62816,73 грн.
З зазначеною довідкою ОСОБА_1 ознайомлена 23.06.2020р., про що свідчить її підпис на цій довідці.
Довідками - розрахунками ХНУВС конкретизовано структуру витрат на утримання під час навчання, а саме: витрати по грошову забезпеченню – 11823,76грн.; витрати по продовольчому забезпеченню – 16850,62грн.; витрати по речовому забезпеченню – 11852,40грн.; витрати по медичному забезпеченню – 821,10грн.; витрати по оплаті комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв – 21468,85грн., а загалом – 62816,73 грн.
Доказів здійснення неправильних розрахунків показника понесених видатків на утримання матеріали справи не містять.
Стверджуючи про наявність підстав для покладання обов`язку з відшкодування витрат у примусовому порядку за рішенням суду, ХНУВС звернувся до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що відповідач, будучи обізнаним під час підписання контракту про необхідність відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в навчальному закладі у разі звільнення зі служби в поліції, на час розгляду справи зазначену вище суму коштів не відшкодував. При цьому, розмір нарахованих позивачем сум по витратах, пов`язаних з його утриманням у закладі вищої освіти у розмірі 62816,73 грн. відповідачем не оскаржені. Положеннями пункту 2.1. Порядку №419/831/240/605/537/219/534 прямо передбачено, що грошове забезпечення, отримане курсантом за весь період навчання, підлягає відшкодуванню у разі дострокового розірвання контракту.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", початком проходження військової служби вважається: день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних.
Згідно ч. 2 ст. 74 Закону України "Про Національну поліцію" (який вступив в силу з 07.11.2015), підготовка фахівців за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, проводиться на підставі контракту про здобуття освіти, який укладається між навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчається.
Особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (ч. 4 ст. 74 Закону України "Про Національну поліцію").
У разі відмови від добровільного відшкодування витрат, зазначених у частині четвертій цієї статті, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку (ч. 5 ст. 74 Закону України "Про Національну поліцію").
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає, що предметом спору у даній справі є відшкодування витрат, пов`язаних із утриманням у вищому навчальному закладі МВС України особи, яка в подальшому за власним бажанням звільнилася з органів внутрішніх справ до закінчення трирічного терміну після закінчення навчання.
Порядок відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах зі специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (надалі Порядок №261) затверджено постановою Кабінету Міністрів України Про затвердження Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 №261.
Відповідно п. 2, 3 Порядку № 261, витрати відшкодовуються згідно з контрактом, укладеним між вищим навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчалася. У разі коли особа є неповнолітньою, установлення правових відносин здійснюється відповідно до вимог Цивільного кодексу України. Відшкодування здійснюється в розмірі витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; оплатою комунальних послуг та спожитих енергоносіїв (тепло-, водопостачання, водовідведення, електроенергія).
Розрахунок витрат на утримання осіб (грошове, продовольче, речове та медичне забезпечення) у вищих навчальних закладах здійснюється відповідно до встановлених норм за їх фактичною вартістю. Розрахунок комунальних послуг та спожитих енергоносіїв здійснюється виходячи із середнього обсягу споживання у відповідному вищому навчальному закладі на одну особу за добу за період її фактичного перебування в такому закладі. Під час проведення розрахунків застосовуються тарифи, що встановлені для населення і діють у місцевості, в якій розташований вищий навчальний заклад, у відповідному навчальному році. На підставі розрахунків вищого навчального закладу складається довідка про фактичні витрати на кожну особу за весь строк навчання, яка долучається до її особової справи.
Відповідно до абз. 3 п. 5 Порядку № 261, у разі звільнення особи до відпрацювання нею трьох років після закінчення вищого навчального закладу орган поліції, в якому особа проходила службу, невідкладно повідомляє про це вищому навчальному закладу, в якому особа навчалася.
Згідно з п. 4 Порядку № 261, витрати відшкодовуються особою в повному розмірі за весь період її фактичного навчання.
Зі змісту наявного в матеріалах справи контракту про здобуття освіти у вищому навчальному закладі із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських № 1097 від 01.11.2017, укладеного між Харківським національним університетом внутрішніх справ, Головним управлінням МВС України в Харківській області та громадянином України ОСОБА_1 , встановлено, що абз. 4, 5 п. 3 розділу II cеред обов`язків особи (відповідача) передбачено: після закінчення навчання прибути до місця призначення в термін, визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обов`язків за відповідною посадою; у разі дострокового розірвання Контракту, а також звільнення зі служби в поліції протягом трьої років після закінчення навчання відшкодувати Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до пункту 4 статті 74 Закону України "Про Національну поліцію".
Даний контракт підписано власноручно відповідачем.
Отже, ОСОБА_1 обізнана про наявність у неї обов`язку відшкодувати, витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, у разі звільнення зі служби в поліції.
На виконання вимог абз. 5 п. 3 розділу II контракту, після закінчення навчання відповідача було затверджено розрахунок фактичних витрат на його підготовку за весь період навчання із зазначенням щорічних сум утримання.
Довідками - розрахунками ХНУВС конкретизовано структуру витрат на утримання під час навчання, а саме: витрати по грошову забезпеченню – 11823,76грн.; витрати по продовольчому забезпеченню – 16850,62грн.; витрати по речовому забезпеченню – 11852,40грн.; витрати по медичному забезпеченню – 821,10грн.; витрати по оплаті комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв – 21468,85грн., а загалом – 62816,73 грн.
Згідно з довідкою від 22.06.2020 року №4/316д фактична сума витрат, пов`язаних з утриманням курсанта ОСОБА_1 за період з 15.08.2016р. по 04.07.2020 р. становить 62816,73 грн. З зазначеною довідкою ОСОБА_1 ознайомлена 23.06.2020р., про що свідчить її підпис на цій довідці (т. 1 а.с. 8).
Розрахунки ХНУВС відповідачем не оскаржені.
Доказів вчинення заходів, направлених на добровільне відшкодування витрат на утримання у вищому навчальному закладі, відповідачем на час розгляду даної справи до суду не надано.
Таких доказів не містять і  матеріали справи.
Згідно з п.8 Порядку № 261, у разі відмови від добровільного відшкодування витрат, а також у разі порушення особою умов договору, укладеного відповідно до пункту 6 цього Порядку, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.
Враховуючи, що відповідача звільнено з органів внутрішніх справ за п. 7 ч. 1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" (за власним бажанням), що підпадає під абз. 5 п. 3  розділу II Контракту, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що ОСОБА_1  зобов`язана відшкодувати витрати на її утримання за період навчання в Харківському Національному університеті внутрішніх справ.
Колегія суддів вважає необгрунтованими доводи апеляційної скарги щодо недоведення позивачем факту ознайомлення відповідача з повідомленням про зобов`язання відшкодувати витрати, оскільки відсутність підпису ОСОБА_1 в повідомленні про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у ВНЗ із специфічними умовами навчання, не підтверджує факт її необізнаності із таким обов`язком, оскільки судом встановлено, що відповідач була ознайомлена з вимогами контракту, про що свідчить її власний підпис у ньому. Отже ОСОБА_1 погодилась відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, у тому числі, у разі звільнення. Окрім того, відповідач була ознайомлена із довідкою про фактичні витрати, пов`язані з утриманням курсанта, про що свідчить її власний підпис.
Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що з моменту звернення позивача із позовом до суду (19.07.2021) та на час розгляду справи судом пройшов значний час, що свідчить про небажання відповідача вчиняти дії, направлені на добровільне відшкодування.  
Отже такі доводи не впливають на обставини, що мають юридичне значення для вирішення справи по суті.
Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України, публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Згідно із ч.1 ст. 59 Закону України "Про Національну поліцію служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
У відповідності до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 04.09.2019 у справі №127/7858/18, на курсантів вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України поширюються права та обов`язки, гарантії правового і соціального захисту, а також відповідальність працівників міліції, а тому служба відповідача є публічною. Спори, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з державної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.
Тобто, відповідач, перебуваючи на посаді, що відноситься до публічної служби, звільнився за власним бажанням, не відпрацювавши три роки, як це було визначено умовами контракту.
Відповідно до частини 1 та 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Подані позивачем довідки-розрахунки витрат  (т. 1 а.с. 8-14) пов`язаних з утриманням відповідача в ХНУВС, відповідають Порядку № 261 та Порядку розрахунку витрат.
Стосовно грошового забезпечення, то положеннями пункту 2.1. Порядку №419/831/240/605/537/219/534 прямо передбачено, що грошове забезпечення, отримане курсантом за весь період навчання, підлягає відшкодуванню у разі дострокового розірвання контракту.
Посилання відповідача на практику Верховного Суду по справах №320/7233/19, №340/685/19, №140/721/19 суд не бере до уваги, оскільки висновки Верховного Суду у вказаних справах є незастосовними до спірних правовідносин у даній справі.
Враховуючи, що зазначені витрати станом на час розгляду справи відповідачем добровільно не відшкодовані, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для їх стягнення з відповідача в судовому порядку.
Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.  Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.10.2021 року по справі № 520/13134/21 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.
З урахуванням того, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, колегія суддів  вважає, що відсутні в розумінні ст.139 КАС України правові підстави для розподілу судових витрат по даній справі.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.10.2021 по справі                        № 520/13134/21  залишити без змін.
  
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.А. Калиновський	
Судді	   	Я.М. Макаренко    О.М. Мінаєва   	
Повний текст постанови складено  26.01.2023 року