ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2023 р.	Справа № 440/2583/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Бартош Н.С. ,  Григорова А.М. ,
за участю секретаря судового засідання Шаповал В.Ю.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного Управління Національної поліції в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.09.2021, головуючий суддя І інстанції: С.С. Сич, м. Полтава, повний текст складено 17.09.21  по справі № 440/2583/21
          за позовом          ОСОБА_1  
          до         Головного Управління Національної поліції в Полтавській області                 
          про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, в якому просить: визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Полтавській області №106 о/с від 24.02.2021 щодо звільнення зі служби в поліції за пунктом 4 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 з посади оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Кременчуцького відділу поліції; поновити старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Кременчуцького відділу поліції з 24.02.2021; стягнути з Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24.02.2021 по день винесення судового рішення по справі; стягнути з Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що наказ Головного управління Національної поліції в Полтавській області №106 о/с від 24.02.2021 щодо звільнення зі служби в поліції за пунктом 4 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 з посади оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Кременчуцького відділу поліції є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки відповідач не виконав обов`язку щодо здійснення належних заходів щодо пропонування вакантних рівнозначних посад, чим позбавив можливості для подальшого проходження служби позивачем. Пояснює, що відповідач не здійснив жодних заходів для ознайомлення з вакантними посадами позивача та у ГУ НП в Полтавській області немає жодних доказів, які б підтверджували, що позивач не виявив бажання для продовження служби в органах поліції України, не надано листів-відмов ОСОБА_1 від запропонованих посад.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 07.09.2021 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 24 лютого 2021 року №106 о/с про звільнення ОСОБА_1 з посади оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Кременчуцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області 24 лютого 2021 року. Поновлено ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Кременчуцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області   з 25 лютого 2021 року. Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток час вимушеного прогулу за період з 25 лютого 2021 року по 07 вересня 2021 року в розмірі 88914 грн. 15 коп. (вісімдесят вісім тисяч дев`ятсот чотирнадцять гривень п`ятнадцять копійок) з відрахуванням обов`язкових платежів. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Кременчуцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області з 25 лютого 2021 року та стягнення з Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 14135 грн. 03 коп. (чотирнадцять тисяч сто тридцять п`ять гривень три копійки) з відрахуванням обов`язкових платежів.
Головне управління Національної поліції в Полтавській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції , подало апеляційну скаргу , вважає , що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, а окремі висновки суду не відповідають обставинам справи.  Вказує , що  суд першої інстанції помилково застосував ст. 49-2 КЗпП України, якою передбачено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. Така позиція суду першої інстанції щодо застосування норм матеріального права є помилковою. Вказує , що Закон України «Про Національну поліцію» містить норму,  якою чітко урегульовано відносини, щодо яких виник спір у даній справі (стаття  68 «Порядок призначення поліцейських на посади під час здійснення  реорганізації»). Порядок, визначений даною нормою відрізняється від порядку, встановленого загальною нормою: статтею 49-2 КЗпП України. Зокрема статтею 68 Закону України «Про Національну поліцію» на відміну від статті 49-2 КЗпП України не встановлено обов`язку запропонувати вакантні посади одночасно із попередженням про звільнення. Вважає , що до спірних правовідносин не може бути застосовано статтю 49-2 КЗпП України, оскільки позивач є поліцейським і у даному випадку підлягає застосуванню стаття 68 Закону України «Про Національну поліцію».  Вказує , що   ОСОБА_1 був персонально у письмовій формі попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції, останньому запропоновано переведення на рівнозначні посади від яких позивач відмовився, а також що після закінчення двомісячного строку з дня такого попередження він не був призначений на іншу посаду, наказом ГУНП в Полтавській області від 24.02.2021 № 106 о/с позивача звільнено зі служби в поліції за пунктом 4 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).  Вказане свідчить про те, що при звільненні позивача зі служби в поліції ГУНП в Полтавській області у повній мірі дотримувалось порядку, встановленого спеціальним законом, однак суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин норму КЗпП України. Зазначає , що на відміну від КЗпП України, Закон України «Про Національну поліцію» не диференціює підстави для звільнення зі служби в поліції на такі, що можуть бути застосовані виключно з ініціативи роботодавця, або виключно з ініціативи працівника. У даному випадку з матеріалів справи вбачається, що звільнення позивача зі служби за п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» відповідало його волевиявленню, оскільки позивач не бажав продовжувати службу в поліції. Звертає увагу на те, що у порівнянні зі звільненням за власним бажанням звільнення через скорочення штатів надавало позивачу додаткові права та переваги, звільнившись зі служби за п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні у двічі більшому розмірі та деяких інших соціальних виплат. Вважає , що написання позивачем двох рапортів, у яких він просив звільнити його зі служби в поліції за п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» та наполягав на своєму звільненні свідчить про те, що ОСОБА_1 було звільнено саме за його ініціативою, тому висновки суду першої інстанції про те, що звільнення ОСОБА_1 відбулося з ініціативи ГУНП в Полтавській області є помилковими і зроблені унаслідок невірного застосування вищенаведених норм матеріального права. Просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.09.2021  в частині, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, та ухвалити у цій частині нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.
ОСОБА_1 подав до суду відзив на апеляційну скаргу, вважає її необгрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню . Вказує , що суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи, та застосувавши правові висновки Верховного Суду, без жодних порушень норм матеріального права прийшов до обгрунтованого висновку щодо протиправності наказу про звільнення.  Апелянтом не наведено жодних обгрунтованих підстав для скасування рішення суду, а отже апеляційна скарга не підлягає задоволенню. Просить в задоволенні апеляційної скарги ГУНП в Полтавській області відмовити, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду залишити без змін. 
Учасники справи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином. 
Представник позивача в судове засідання не прибув.
Представник відповідачів в судовому засіданні підтримав доводи , викладені в апеляційній скарзі.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи у їх сукупності , колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що в період з 04.03.2017 по 24.02.2021 ОСОБА_1 проходив службу в Головному управління Національній поліції в Полтавській області, у тому числі, з 02.06.2017 по 24.02.2021 позивач проходив службу на посаді оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Кременчуцького відділу поліції, що підтверджується послужним списком ОСОБА_1 .  
Наказом Національної поліції України від 21.12.2020 №1001 "Про організаційно-штатні зміни в ГУ НП в Полтавській області" затверджено: перелік змін у штати Національної поліції, що додається; штати територіальних (відокремлених) підрозділів ГУ НП в Полтавській області, що додаються. Наказ уведено в дію з 01.01.2021.
24.12.2020 позивача було ознайомлено з наказом Національної поліції України від 21.12.2020 №1001 про скорочення займаної ним посади та письмово попереджено про можливе наступне звільнення зі служби в поліції.
22.02.2021 позивачу запропоновано список вакантних посад в ГУНП в Полтавській області станом на 22.02.2021, від яких ОСОБА_1 відмовився 22.02.2021, про що наявний особистий запис ОСОБА_1 у цьому списку.
23.02.2021 позивачу запропоновано список вакантних посад в ГУНП в Полтавській області станом на 23.02.2021, від яких ОСОБА_1 відмовився 23.02.2021, про що наявний особистий запис ОСОБА_1 у цьому списку.
23.02.2021 ОСОБА_1 подано рапорт   на ім`я начальника Головного управління Національної поліції в Полтавській області про те, що від запропонованих посад, які є в списку вакантних посад ГУНП в Полтавській області станом на 23.02.2021 він відмовляється.
24.02.2021 ОСОБА_1 подано рапорт   на ім`я начальника Головного управління Національної поліції в Полтавській області з проханням звільнити його зі служби в Національній поліції України за пунктом 4 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (через скорочення штатів) з 24.02.2021.
Також ОСОБА_1 подано рапорт від 24.02.2021 на ім`я начальника Головного управління Національної поліції в Полтавській області про те, що рішення щодо свого звільнення з Національної поліції через скорочення штатів прийнято остаточно та незмінно.
24.02.2021 посадовими особами відповідача складено подання про звільнення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 з Національної поліції України у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.
Наказом Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 24.02.2021 №106 о/с "По особовому складу" старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Кременчуцького відділу поліції, 24 лютого 2021 року звільнено зі служби в поліції за пунктом 4 частини 1 статті 77 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) Закону України "Про Національну поліцію".
Не погодившись з наказом Головного управління Національної поліції в Полтавській області   від 24 лютого 2021 року №106 о/с про звільнення ОСОБА_1 з посади оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Кременчуцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області 24 лютого 2021 року, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з протиправності наказу від 24 лютого 2021 року №106 о/с про звільнення ОСОБА_1 з посади оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Кременчуцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області 24 лютого 2021 року через те, що приймаючи вищезазначений наказ, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законодавством України, без урахування всіх обставин, що мали значення для його прийняття.
Рішення суду в частині відмови у задоволенні позову, сторонами не оскаржується.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позову, виходячи з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 6 ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України від 02.07.2015 №580-VIII "Про Національну поліцію" (надалі - Закон №580-VIII).
Згідно з ч. 1 ст. 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону № 580-VIII призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у ст. 47 цього Закону.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.
Таким чином, скорочення штатів є підставою для звільнення поліцейського зі служби в поліції.
Порядок звільнення поліцейських у зв`язку із скорочення штатів або проведення організаційних заходів, визначено ст. 68 Закону № 580-VIII.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 68 Закону №580-VIII, у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.
Згідно з ч. 2, 5 ст. 68 Закону №580-VIII, поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою, з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті.
Переважне право на залишення на службі в поліції при реорганізації надається поліцейським з більш високими кваліфікацією та досягненнями у службовій діяльності. За рівних умов щодо кваліфікації та досягнень у службовій діяльності перевага в залишенні на службі надається особам, які мають таке право відповідно до вимог законодавства.
Відповідно до ч. 3 ст. 68 Закону №580-VIII, поліцейський посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі п. 4 ч. 1 ст. 77цього Закону.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 65 Закону України "Про Національну поліцію" переміщення поліцейських здійснюється: на рівнозначні посади у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 65 Закону України "Про Національну поліцію", переміщення поліцейських здійснюється на посади, нижчі ніж та, на якій перебував поліцейський у зв`язку зі скороченням штатів або реорганізацією в разі неможливості призначення на рівнозначну посаду.
Згідно з ч. 7 ст. 65 Закону України "Про Національну поліцію", переведення поліцейських здійснюється у разі, якщо звільнення їх із посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних керівників.
Відповідно до ч. 8 ст. 65 Закону України "Про Національну поліцію", переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення.
Згідно з ч. 9 ст. 65 Закону України "Про Національну поліцію", переведення поліцейського здійснюється на підставі єдиного наказу про звільнення із займаної посади та направлення для подальшого проходження служби до іншого органу (закладу, установи) поліції та про призначення на посаду в органі (закладі, установі) поліції, до якого переміщується поліцейський.
Тобто, у разі скорочення штатів, поліцейському, посада якого скорочується, повинні бути запропоновані інші посади в будь-якому органі (закладі, установі) поліції з урахуванням його досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків. Лише відмова особи від запропонованої посади дає підстави для звільнення поліцейського у зв`язку зі скороченням штатів.
Зазначений висновок обумовлюється тим, що формою волевиявлення поліцейського на призначення на іншу посаду є надання згоди. При цьому, наданню згоди повинна передувати пропозиція щодо призначення на відповідну посаду, з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків, тобто ініціатива керівництва.
Отже, особа, попереджена про звільнення за скороченням штатів, у цьому випадку не має можливості виявити ініціативу і своє волевиявлення здійснює шляхом надання згоди на ініціативу керівництва щодо іншої посади в будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Лише якщо особа відмовилася від усіх пропозицій щодо зайняття певних посад виникають підстави для застосування п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" щодо звільнення поліцейського зі служби в поліції у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.
Аналогічна правова позиція сформована Верховним Судом у постановах від 05.12.2018 у справі №814/805/17, від 15.04.2020 у справі №824/185/17-а, від 09.12.2020 року у справі №808/539/17.
Таким чином, колегія суддів зазначає, що законодавство України передбачає певну процедуру звільнення у зв`язку зі скороченням штату. Зокрема, звільнення у зв`язку із скороченням штату можливо, якщо роботодавцем вжито всіх заходів щодо переведення працівника на іншу посаду шляхом запропонування працівнику, що звільняється, всіх вакансій, на які він може претендувати з урахуванням фаху, кваліфікації, досвіду трудової діяльності, а також у випадках, коли неможливо перевести працівника з його згоди на іншу роботу, або коли працівник відмовився від такого переведення.
У силу вимог статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.
При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.
Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.
Таким чином, наведеними нормами врегульовано процедуру призначення поліцейського, посада якого скорочується, на іншу посаду, а також порядок пропонування такої посади.
З огляду на відсутність в Законі України "Про Національну поліцію" спеціальних положень, які регулюють порядок пропонування поліцейському іншої вакантної посади, в даному випадку підлягають застосуванню загальні положення КЗпП України.
Аналогічна правова позиція сформульована Верховним Судом України у постанові від 08 вересня 2021 року  у справі справа № 640/8346/20, тому доводи апелянта , що до спірних правовідносин не може бути застосовано статтю 49-2 КЗпП України, оскільки позивач є поліцейським і у даному випадку підлягає застосуванню стаття 68 Закону України «Про Національну поліцію» є помилковими.
Таким чином, виходячи із тлумачення вказаних норм, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які цей працівник може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.
Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду та які існували на день звільнення.
Аналогічна правова позиція сформульована Верховним Судом України у постанові від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15, та підтримується Верховним Судом, зокрема, у постановах від 08 травня 2019 року у справі № 806/1175/17 та від 13 лютого 2020 року у справі №810/1564/17.
Таким чином, законодавство України передбачає певну процедуру звільнення у зв`язку зі скороченням штату. Зокрема, звільнення у зв`язку із скороченням штату можливо, якщо роботодавцем вжито всіх заходів щодо переводу працівника на іншу посаду шляхом запропонування працівнику, що звільняється, всіх вакансій, на які може претендувати особа з урахуванням її фаху, кваліфікації, досвіду трудової діяльності, а також у випадках, коли неможливо перевести працівника з його згоди на іншу роботу, або коли працівник відмовився від такого переведення.
Приписами частини другої статті 68 Закону України «Про Національну поліцію» гарантована можливість працевлаштування поліцейського в будь-якому органі (закладі, установі) поліції, з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків, у разі скорочення його посади. Необхідним елементом щодо призначення поліцейського на іншу посаду є його згода.
Як встановлено під час розгляду справи, 24.12.2020 позивач був попереджений про можливе наступне звільнення згідно з пунктом 4 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) частини першої статті 77Закону України «Про Національну поліцію».
Наказом Національної поліції України № 1001 від 21.12.2020 р., який введено в дію 01.01.2021р. затверджено перелік змін у штатах Національної поліції, що додається; штати територіальних (відокремлених) підрозділів Головного управління Національної поліції в Полтавській області, що додаються. 
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивача попереджено про наступне звільнення 24.12.2020 р., проте, одночасно з попередженням про звільнення в порушення вимогст. 49-2 КЗпП України позивачу не запропоновано вакантні посади в Головному управлінні Національної поліції в Полтавській області, а вакантні посади запропоновані 22.02.2021 р. та 23.02.2021 р., що підтверджується актами, копії яких знаходяться в матеріалах справи, , тобто до 22 лютого 2021 року жодних заходів на виконання вимог частини третьої статті 49-2 КЗпП України відповідачем здійснено не було, оскільки ОСОБА_1 взагалі не пропонувались вакантні посади, які були наявні в Головному управлінні Національної поліції в Полтавській області.
Таким чином, відповідач не виконав свого обов`язку щодо завчасного повідомлення позивача щодо наявності відповідних вакантних посад, оскільки лише у такий спосіб можливо забезпечити право особи щодо вільного вибору посади, прийняття рішення про подальше проходження служби в органах Національної поліції та дотримання встановленого статтею 68 Закону України "Про Національну поліцію" строку попередження.
У постанові від 06.05.2020 р. у справі № 487/2191/17 Верховний Суд зазначив, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.
Разом з тим, при попередженні про звільнення позивача відповідач не здійснив належних заходів щодо пропонування вакантних рівнозначних посад, чим також позбавив можливості з урахуванням часу вибору з більшої кількості вільних посад для подальшого проходження служби позивачем.
Аналіз наведених вище норм права та обставин справи вказує, що гарантії захисту від незаконного звільнення розповсюджуються на поліцейських та полягають у тому, що в разі скорочення штатів або проведення організаційних заходів звільняються не усі поліцейські, а лише ті, посади яких скорочені.
Водночас у випадку перетворення одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший або при його перепрофілюванні звільнення з публічної служби, зміна її істотних умов можуть мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності чи штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями, тощо.
При цьому саме по собі перетворення одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший без скорочення штату не є підставою для звільнення з публічної служби чи зміни істотних умов її проходження. Скорочення штату встановлюється шляхом порівняння штатних розписів до і після реорганізації.
Аналогічні висновки щодо застосування норм матеріального права викладені у постанові Верховного Суду від 09.10.2019 р. у справі № 814/56/17.
Тобто, сама лише трансформація одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший без скорочення штату не є підставою для звільнення з публічної служби чи зміни істотних умов її проходження.
Кременчуцький відділ поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області із загальною кількістю посад 183 одиниць був фактично перетворений у Кременчуцьке районне управління поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області із загальною кількістю посад 643 одиниці, тобто загальна кількість посад збільшилась.
У Кременчуцькому відділі поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області   у грудні 2020 року налічувалося 23 посади оперуповноважених відділу кримінальної поліції, 22 з яких станом на 24.12.2020 займали 22 особи поліцейських (з урахуванням позивача), що підтверджено довідкою Управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 08.06.2021 №1022/115/12/01-2021 /а.с. 164/.
У свою чергу, у Кременчуцькому районному управлінні поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області мається 25 посад оперуповноважених Відділу кримінальної поліції /зворот а.с. 56/, які за основними правами та обов`язками відповідають посаді, яку до звільнення займав позивач.
Тобто   посад, аналогічних тій, що займав позивач до звільнення,   після трансформації Кременчуцького відділу поліції в Кременчуцьке районне управління поліції стало більше, однак, жодну з цих посад, що були наявні саме у Кременчуцькому районному управлінні поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області, відповідачем не   запропоновано ОСОБА_1 .
Натомість, позивачу безпосередньо перед звільненням 22.02.2021 та 23.02.2021 пропонувалися інші посади в інших структурних підрозділах Головного управління Національної поліції в Полтавській області, що знаходяться в інших населених пунктах Полтавської області, аніж   Кременчуцький відділ поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області (м. Кременчук), у якому до звільнення проходив службу позивач.
Згідно із ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуваний наказ Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 24 лютого 2021 року №106 о/с про звільнення ОСОБА_1 з посади оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Кременчуцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області 24 лютого 2021 року є протиправний, у зв`язку з чим підлягає скасуванню. 
Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.
Частиною 3 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що день звільнення вважається останнім днем служби.
Тобто, день звільнення - це останній день, коли працівник перебуває у трудових відносинах із роботодавцем.
Крім того, у пункті 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29 липня 1993 року, зазначається, що днем звільнення вважається останній день роботи.
Отже, день звільнення - це останній день, коли працівник перебуває у трудових відносинах із роботодавцем.
Оскільки судом встановлено факт незаконного звільнення ОСОБА_1 , позивач підлягає поновленню саме на тій посаді, з якої його звільнено за спірним наказом, а саме: на посаді оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Кременчуцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області   з 25 лютого 2021 року.
Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 р. затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (в подальшому Порядок №100). 
Відповідно до п. 2 Порядку № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.
Згідно із п. 5 Порядку № 100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Відповідно до приписів пункту 8 Порядку № 100 нарахування   виплат,   що   обчислюються   із   середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
За приписами пункту 9 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.04.2016 № 260, при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.
 Отже, при обчисленні середньої заробітної плати поліцейським слід враховувати число календарних днів.
Згідно з довідкою Головного управління Національної поліції в Полтавській області №747/115/29/10/02-2021 від 16.04.2021 розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за грудень 2020 року та січень 2021 року складає загалом 28270,06 грн.  
Таким чином, середньоденне грошове забезпечення ОСОБА_2 становить 455,97 грн. (28270,06 грн. (грошове забезпечення за грудень 2020 року та січень 2021 року) поділити на 62 дні (кількість календарних днів за грудень 2020 року та січень 2021 року).
Середній заробіток ОСОБА_2 за час вимушеного прогулу позивача з 25 лютого 2021 року по 07 вересня 2021 року складає 88914 грн.15 коп. (195 календарних днів х 455,97 грн. грн.).
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 24.12.1999 № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника.
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що станом на день прийняття постанови вимушений прогул позивача складає 195 календарних днів, у зв`язку з чим з відповідача підлягає стягненню з Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток час вимушеного прогулу за період з 25 лютого 2021 року по 07 вересня 2021 року в розмірі 88914 грн. 15 коп. (вісімдесят вісім тисяч дев`ятсот чотирнадцять гривень п`ятнадцять копійок) з відрахуванням обов`язкових платежів.     
Доводи апелянта з посиланням на те , що ОСОБА_1 подавався рапорт з проханням звільнити його зі служби в Національній поліції України за пунктом 4 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (через скорочення штатів) з 24.02.2021, що підтверджує правомірність оскаржуваного наказу , до уваги не приймаються як доказ дотримання відповідачем вимог чинного законодавства, оскільки, як вказувалось вище, відповідачем порушено порядок пропонування вільної посади з одночасним попередженням про можливе наступне звільнення зі служби в поліції, адже пропонування вакантних посад за 2 дня до безпосереднього звільнення не узгоджується з вимогами статті 49-2 Кодексу законів про працю України та статті 68 Закону №580-VIII. Крім того, у своєму рапорті позивач не просив його звільнити за власним бажанням чи зі своєї ініціативи у зв`язку з іншими обставинами, що можуть бути підставою для звільнення з ініціативи працівника, та не був звільнений з підстав, які вимагають волевиявлення самого працівника, натомість, був звільнений саме з ініціативи відповідача Головного управління Національної поліції в Полтавській області.
Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Згідно з приписами п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу   залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.09.2021 по справі № 440/2583/21  залишити без змін.
 . 

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Н.С. Бартош    А.М. Григоров   	
Повний текст постанови складено  13.02.2023 року