ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2023 року 
м. Київ
справа №813/1046/15
адміністративні провадження № К/9901/14727/19, №К/9901/14119/19 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Пасічник С.С.,
суддів: Олендера І.Я.,  Васильєвої І.А., 
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційні скарги Львівської митниці ДФС та прокуратури Львівської області на додаткову постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року (головуючий суддя Кухтей Р.В., судді: Нос С.П., Шевчук С.М.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "ПРОКТЕР ЕНД ГЕМБЛ УКРАЇНА" до Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області, Львівської митниці ДФС, за участю прокуратури Львівської області про визнання протиправними та скасування рішень, визнання протиправною бездіяльності, стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "ПРОКТЕР ЕНД ГЕМБЛ УКРАЇНА" (далі - Товариство, позивач) звернулось до суду з позовом до Львівської митниці ДФС (далі - Митниця, митний орган, відповідач), Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області (далі - орган казначейської служби), в якому просило визнати протиправними та скасувати рішення про відмову у внесенні змін до митних декларацій за його заявами від 16 січня 2015 року за №16/01-001, №16/01-002, №16/01-003, №16/01-004, №16/01-005, №16/01-006, №16/01-007, №16/01-008, №16/01-009, №16/01-010, №16/01-011, №16/01-012, №16/01-013, №16/01-014, №16/01-015, №16/01-016, №16/01-017, №16/01-018, №16/01-019, №16/01-020, №16/01-021, №16/01-022, №16/01-023, №16/01-024, №16/01-025, №16/01-026, №16/01-027, №16/01-028, №16/01-029 та від 19 січня 2015 року за №19/01-001, №19/01-002, №19/01-003, №19/01-004, №19/01-005, №19/01-006, №19/01-007, №19/01-008, №19/01-009, №19/01-010, №19/01-011, №19/01-012, №19/01-013, №19/01-014, №19/01-015, №19/01-016, №19/01-017, №19/01-018, №19/01-019, №19/01-020, №19/01-021, №19/01-022, №19/01-023, №19/01-024, №19/01-025, №19/01-026, а також дії щодо відмови у поверненні надміру сплаченого податку на додану вартість (далі - ПДВ) за його заявами від 16 січня 2015 року №16.01.2015-PGU та від 19 січня 2015 року №19.01.2015-PGU; визнати протиправною бездіяльність митного органу щодо внесення змін до митних декларацій, а також щодо повернення надміру сплачених сум ПДВ за заявами Товариства від 16 та 19 січня 2015 року; стягнути з Державного бюджету України на його користь надмірно сплачені до бюджету кошти у сумі 1 260 896,71 грн.

В обґрунтування позову Товариство зазначило, що ним в митних деклараціях помилково вказано ставку ПДВ на рівні 20% за імпортовані в період з 1 липня по 10 вересня 2014 року товари, адже задекларований як "медичний виріб" товар підлягає пільговому оподаткуванню (в розмірі 7%), у зв`язку із чим він звертався до митного органу із заявами про внесення відповідних змін та, як наслідок, - про повернення надміру сплачених коштів, проте отримав відмови, які вважає протиправними.

Справа розглядалась судами неодноразово й востаннє рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2019 року рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року скасовано та прийнято нове, яким адміністративний позов задоволено частково: визнано протиправними дії Митниці щодо невнесення змін до митних декларацій за заявами Товариства від 16 січня 2015 року за №16/01-001, №16/01-002, №16/01-003, №16/01-004, №16/01-005, №16/01-006, №16/01-007, №16/01-008, №16/01-009, №16/01-010, №16/01-011, №16/01-012, №16/01-013, №16/01-014, №16/01-015, №16/01-016, №16/01-017, №16/01-018, №16/01-019, №16/01-020, №16/01-021, №16/01-022, №16/01-023, №16/01-024, №16/01-025, №16/01-026, №16/01-027, №16/01-028, №16/01-029, від 19 січня 2015 року за №19/01-001, №19/01-002, №19/01-003, №19/01-004, №19/01-005, №19/01-006, №19/01-007, №19/01-008, №19/01-009, №19/01-010, №19/01-011, №19/01-012, №19/01-013, №19/01-014, №19/01-015, №19/01-016, №19/01-017, №19/01-018, №19/01-019, №19/01-020, №19/01-021, №19/01-022, №19/01-023, №19/01-024, №19/01-025, №19/01-026, а також неповернення за заявами Товариства №16.01.2015-PGU від 16 січня 2015 року, №19.01.2015-PGU від 19 січня 2015 року сплачених надміру сум податку на додану вартість; зобов`язано Митницю розглянути заяви Товариства про повернення надміру сплачених сум ПДВ у відповідності до Порядку повернення авансових платежів (передоплати) та помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №643 від 18 липня 2017 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09 серпня 2017 року за №976/30844; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В подальшому до суду апеляційної інстанції від Товариства надійшла заява про постановлення додаткового судового рішення щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 46   560,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Митниці та Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області.

Восьмим апеляційним адміністративним судом 22 квітня 2019 року ухвалено додаткову постанову, якою заяву Товариства задоволено й стягнуто на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Митниці 46   560,00 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу.

Приймаючи таке рішення, апеляційний суд вказав, що Товариством подано всі необхідні докази в підтвердження вартості понесених на професійну правничу допомогу витрат, а заявлений до відшкодування розмір останніх є співмірним зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим на їх виконання (надання), ціною позову та значенням справи для сторони. При цьому, щодо вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області, суд зауважив про відсутність підстав для її задоволення, оскільки у задоволенні позову до цього відповідача було відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судом попередньої інстанції рішенням, Митниця та прокуратура Львівської області звернулись до Верховного Суду з касаційними скаргами, в яких просили додаткову постанову апеляційного суду скасувати та відмовити в задоволенні заяви Товариства про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

В касаційних скаргах посилались на ненаведення судом апеляційної інстанції обґрунтувань розумності й співмірності витрат із обсягом наданих послуг та залишення поза увагою тієї обставини, що згідно наданого розрахунку (специфікації) ряд послуг, які надавались позивачу, не є доцільними, дублюють одна одну й не мали впливу на хід розгляду справи (зокрема, щодо аналізу ухвали Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2019 року про залишення апеляційної скарги без руху, адже остання була постановлена внаслідок неякісного надання послуг адвокатом); до того ж, не підлягають відшкодуванню й витрати адвоката на підготовку до участі в судових засіданнях, враховуючи, що останні були нетривалими, а представники адвокатського об`єднання, яке ініціювало апеляційний перегляд справи, ознайомлені з матеріалами справи, доводами відповідача й нормативно-правовим регулюванням спірних відносин, оскільки є лідерами ринку в категоріях податкових спорів; крім того, подана Товариством копія банківської виписки містить інформацію про сплату відповідно до рахунку №13 коштів в сумі 69   883,13 грн., хоча в рахунку-фактурі №13 від 04 лютого 2019 року значиться сума в розмірі 54   903,13 грн.

Позивач в письмовому відзиві на касаційні скарги проти доводів та вимог останніх заперечив, вважаючи їх безпідставними, а рішення суду попередньої інстанції, яке він просив залишити без змін, - обґрунтованим та законним.

Митниця у відповіді на відзив Товариства виклала доводи і мотиви аналогічні тим, що наведені у її касаційній скарзі, вимоги якої вона просила задовольнити.

Відповідно до пункту 2 Розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 15 січня 2020 року №460-ІХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ" касаційні скарги підлягають розгляду у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом, тобто до 08 лютого 2020 року.

Розглянувши та обговоривши доводи касаційних скарг, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо : 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Частинами 1 та 2 статті 16 КАС України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Види адвокатської діяльності перелічені у статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Однією з основних засад (принципів) адміністративного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 10 частини третьої статті 2 КАС України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, відшкодування витрат, понесених у зв`язку із реалізацією права на судовий захист або у разі подання до особи необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Частиною 1 статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За змістом статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, в свою чергу, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно зі статтею 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц).

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

При цьому для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18, провадження №12-171гс19).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 09 жовтня 2017 року Товариство (як довіритель) уклало з Адвокатським об`єднанням «КМ Партнери» договір про надання правової допомоги №2-1/37-2019, за умовами пункту 1.1 якого довіритель доручає, а об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати довірителю правничу допомогу з представництва його інтересів у судах.

Додатковою угодою №3 від 12 жовтня 2018 року до договору №2-1/37-2019 сторони обумовили особливості надання об`єднанням правової допомоги у справі №813/1046/15 у судах всіх інстанцій та передбачили, що вартість послуг встановлюється у фіксованому розмірі та становить 166 240,00 грн.

Додатковою угодою №4 від 31 грудня 2018 року до договору №2-1/37-2019 про надання правової допомоги продовжено його дію до 31 грудня 2019 року.

Згідно акту про надання послуг №13 від 04 лютого 2019 року позивачу надана правнича допомога загальною вартістю 54 903,13 грн. у зв`язку із чим виставлено рахунок-фактуру №13, оплата якого підтверджується платіжним дорученням від 18 лютого 2019 року.

Також матеріали справи містять й додаткові документи щодо осіб, які надавали правову допомогу, такі як копії ордеру про надання правової допомоги, свідоцтв про право на зайняття адвокатською діяльністю, посвідчення адвоката, посвідчення адвоката України, витяги з Єдиного реєстру адвокатів України.

Крім того, згідно зі специфікацією виконаних за період з 20 грудня 2018 року по 03 квітня 2019 року для Товариства робіт та витраченого на їх виконання часу відповідно до додаткової угоди №3 до договору про надання правової допомоги №2-1/37-2019 від 09 жовтня 2017 року позивачу надавались наступні юридичні послуги: підготовка адвокатами О.Мініним (як партнером) та О.Нестеровим (як експертом) апеляційної скарги на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року у справі №813/1046/15, поданої засобами поштового зв`язку до Восьмого апеляційного адміністративного суду (кількість витраченого часу: партнером - 1,5 год., експертом - 6 год.; ставка за годину: партнера - 5   970,00 грн., експерта - 3   820,00 грн.; розмір винагороди: партнера - 8   955,00 грн., експерта - 22   920,00 грн.), аналіз ухвали Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2019 року про залишення апеляційної скарги без руху, усунення недоліків апеляційної скарги за період з 25 січня 2019 року по 30 січня 2019 року О.Несторовим (кількість витраченого часу - 1,5 год., ставка за годину - 3   820,00 грн., вартість - 5   730,00 грн.), підготовка та участь О.Несторова у судовому засіданні у справі №813/1046/15, яке відбулось 14 березня 2019 року (кількість витраченого часу - 1,5 год., ставка за годину - 3   820,00 грн., вартість - 5   730,00 грн.), підготовка О.Несторова до судового засідання у справі №813/1046/15, яке відбулось 04 квітня 2019 року (кількість витраченого часу - 1,5 год., ставка за годину - 3   820,00 грн., вартість - 5   730,00 грн.). Загальна вартість наданих послуг склала 49   065,00 грн., а погоджений сторонами бюджет на супровід справи в апеляційній інстанції - 46   560,00 грн.

Проаналізувавши подані документи в сукупності з вищенаведеними положеннями законодавства, апеляційний суд дійшов переконання, що, враховуючи предмет та складність даної справи, час, витрачений адвокатом для надання послуг, та обсяг останніх, розмір заявлених до відшкодування витрат на правничу допомогу в сумі 46   560,00 грн. є співмірним, обґрунтованим й не суперечить вимогам КАС України, а тому підлягає стягненню на користь Товариства за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці ДФС.

При цьому, апеляційним судом відхилено доводи прокурора та відповідача щодо безпідставності заявлених витрат на правничу допомогу у зв`язку із залишенням апеляційної скарги без руху, оскільки позивачем останні були зменшені самостійно.

Спростовано судом й твердження прокурора про те, що адвокатське об`єднання не витратило значного часу для надання допомоги при розгляді цієї справи через обізнаність у даній галузі права, враховуючи, що це є лише його суб`єктивною думкою, не підтверджено жодними доказами й не може бути підставою для зменшення розміру витрат на правничу допомогу.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується із висновком суду попередньої інстанції про наявність, в даному випадку, правових підстав для задоволення заяви Товариства й стягнення на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Митниці 46   560,00 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу.

Доводи ж касаційних скарг не впливають на правильність прийнятого судом рішення й не свідчать про неправильне застосування ним норм матеріального права або порушення процесуальних норм, а фактично зводяться лише до переоцінки встановлених обставин справи, що, в свою чергу, не відноситься до повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частин 1 та 4 статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно з частиною 3 статті 343 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 327, 341, 343, 349, 350, 355 КАС України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційні скарги Львівської митниці ДФС та прокуратури Львівської області залишити без задоволення, а додаткову постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді	С.С. Пасічник І.Я.Олендер   І.А. Васильєва