Справа №581/494/22 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Бутенко Д. В.	
Номер провадження 33/816/157/23 	Суддя-доповідач Філонова Ю. О. 	
Категорія  130 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2023 року суддя Сумського апеляційного суду Філонова Ю. О. ,розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Липоводолинського районного суду Сумської області від 05 грудня 2022 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавлення права керування транспортними засобами терміном на 1 рік, з розстроченням виконання даної постанови суду по сплаті штрафу у розмірі 17000 грн., встановивши його сплату рівними щомісячними частинами по 1417 грн. щомісячно на строк дванадцять календарних місяців, починаючи з грудня 2022 року по грудень 2023 року включно.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 496 грн. 20 коп. 

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з оскаржуваної постанови судді, ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що 19 жовтня 2022 року о 22 годині 23 хвилини по вул. Підгорянська в с. Синівка керував автомобілем марки «ВАЗ 2106», державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку на місці зупинки т/з проводився за допомогою спеціального механічного приладу «Драгер 6820». Відповідно до тесту №1963 результат огляду 0,48% проміле (позитивний), чим порушив вимоги п. 2.9а ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати дану постанову, а справу закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт вказує, що постанова незаконна, оскільки, судом при розгляді даної справи були допущені порушення вимог норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права, а також не взяті до уваги обставини, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи по суті. ОСОБА_2 вказує на те, що суд не в повному обсязі з`ясував усі фактичні обставини по справі та ненадав належної правової оцінки тому факту, що в матеріалах справи відсутні докази його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАп. Також апелянт зазначає, що судом першої інстанції не дотримано вимог ст. 268 КупАП. 

ОСОБА_1 зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту керування ним транспортного засобу, при цьому, не погоджується з долученим до протоколу про адміністративне правопорушення, відеофайлом, оскільки, як зазначає останній, відеозйомка здійснювалася на звичайний мобільний телефон, а надані суду відеофайли є змонтованими та охоплюють дуже короткі проміжки часу (декілька хвилин), що на думку апелянта не можуть бути належними та допустимими доказами підтвердження його вини у вчиненні адміністративного правопорушення. 
Апелянт зазначає, що на відеозаписі №1 не зафіксовано, хто саме керував автомобілем «ВАЗ 2106», а відеозйомка починається з моменту, коли автомобіль вже стояв на узбіччі проїжджої частини дороги та з непрацюючим двигуном та відкритими дверима. Крім того, як вказує апелянт, не відповідає дійсності і висновок суду, що на відео файлі № 2 водій надає пояснення про вживання ним алкогольних напоїв перед керуванням автомобілем, при цьому, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 стверджує що він нічого подібного не говорив. Також апелянт вказує на те, що долучене до протоколу відео є не неповним, на ньому відсутня інформація про зупинення автомобіля, розмови поліцейського з ним та його сестрою, залучення свідків, перевірки документів, оформлення протоколу. ОСОБА_2 зазначає, що він не керував транспортним засобом.
Крім того, апелянт зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення не є достатній доказом його вини. Також, ОСОБА_1 вказує на те, що у зазначеному протоколі у графі дата народження особи, що притягується до адміністративної відповідальності містяться незастережні виправлення та підчистки, а в графі «підписи свідків ОСОБА_3 і ОСОБА_4 » є візуально дуже схожими між собою та виконані одним почерком та вважає що всі ці факти в сукупності ставлять під сумнів належність та допустимість вказаного протоколу про адміністративне правопорушення, як доказу його вини у вчиненні вказаного правопорушення.

В судове засідання апеляційного суду особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його адвокат Воронець Н.Б., які належним чином повідомлені про дату і час розгляду апеляційної скарги, не з`явились, та направили клопотання про розгляд даного провадження без їй участі. Тому апеляційний суд на підставі ч.6 ст.294 КУпАП розглядає справу без їх участі.
Тому, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст. 9 КУпАП).
Тобто адміністративне правопорушення – це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.
Згідно вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження у справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її у точній відповідності з законом.
Відповідно до ст. 252 КУпАП висновок про наявність чи відсутність у діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження усіх обставин справи в їх сукупності.
Згідно ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, котрі мають значення для правильного вирішення справи.
У відповідності з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.  
Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року за № 1306 «Про правила дорожнього руху».
Пунктами 1.3 та 1.9. Правил дорожнього руху України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які їх порушують, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Так, відповідно до пункту 2.9. «а» Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Згідно з п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу. Правопорушення вважається закінченим з того моменту, як він почав рухатись.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів цієї справи, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, будучи водієм, у вказаній дорожній обстановці, вимог наведених вище Правил дорожнього руху України не дотримався, так як його вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у розумінні наведених вище приписів ст. ст. 245, 251-252 КУпАП, доведена належними та допустимими доказами, зокрема такими: 
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 174452 від 19 жовтня 2022 року (а.с. 2), 
- чеком Алкотестер Драгер 6820 з результатом - 0,48 проміле (а.с. 3), 
- поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с.4,5),
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів з результатом - 0,48 проміле, з яким, ОСОБА_1 погодився, що підтверджується власним підписом останнього (а.с. 5), 
- диском з відеозаписом правопорушення (а.с. 7).
Дослідивши вказані матеріали, в тому числі, дослідивши зміст протоколу про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені докази відповідають критеріям належності та допустимості, а в своїй сукупності також і достатності для підтвердження висновків суду першої інстанції про доведення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні порушенні вимог п.2.9. «а» ПДР України, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у поза розумний сумнів.

Щодо доводів апелянта про те, що протокол про вчинення адміністративного правопорушення складений з порушеннями, не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, то з ними суд апеляційної інстанції погодитись не може, оскільки, протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факт учинення неправомірних дій, і є одним із джерел доказів, в силу положень ст. 251 КУпАП.
Протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст.254, 256 КУпАП, складений уповноваженою на те особою, визначеною ст. 255 КУпАП, а наведені у ньому обставини об`єктивно стверджуються іншими доказами, дослідженими судом по справі.
З приводу доводів апелянта про відсутність в матеріалах справи доказів факту його керування транспортним засобом, то апеляційний суд вважає їх необґрунтованими, виходячи з наступного.
Так, з долученого до протоколу про адміністративне правопорушення відеозапису, який було вивчено апеляційним судом в порядку підготовки справи до апеляційного розгляду (а.с.7) вбачається, що 19 жовтня 2022 року о 22.30 год. співробітниками поліції був зупинений транспортний засіб марки «ВАЗ 2106», державний номерний знак НОМЕР_1 , за кермом якого, коли до вказаного транспортного засобу підійшов працівник поліції був ОСОБА_1 , який під час спілкування з співробітником поліції на запитання останнього – чи він водій та чому він не зупинився на його вимогу поліцейського у визначеному місці, ОСОБА_1 , чітко відповів, що він водій та не зупинився у визначному жезлом працівника поліції місці, так як не звернув увагу та вибачився за це, при цьому, жодних заперечень факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 не зазначено, натомість останній підтвердив що він водій.
Крім того, із вказаного відеозапису (а.с.7) слідує, що працівниками поліції був проведений огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою спеціального засобу Алкотестер «Драгер 6820» результат позитивний 0,48 ‰ проміле, з таким результатом ОСОБА_1 погодився, більше того, особисто підтвердив що вживав алкоголь, а саме – 2 бокали пива, та на запитання співробітника поліції «чому сів за кермо, після вживання ним алкоголю» відповів, що «більше нікому було сісти на кермо». Крім того, вказаний огляд було проведено у присутності двох свідків: ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , пояснення яких, долучені до матеріалів даної справи (а.с.4,5).
Доводи апелянта про те, що  відеозапис, який долучений до протоколу про адміністративне правопорушення є недопустимим доказом, зважаючи на ту обставину, що частина відеозапису здійснювалася на мобільний телефон, а надані суду відео файли є змонтовані та охоплюють дуже короткі проміжки часу, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки, апелянтом не надано апеляційному суду доказів оскарження дій працівників поліції і таке твердження не спростовує факту вчинення правопорушення,в даному випадку, керування транспортним засобом, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, яке підтверджено, втому числі, результатом Алкотестер «Драгер 6820» результат позитивний 0,48 ‰ проміле, з яким погодився і сам ОСОБА_1 , підтвердивши вживання алкоголю і не заперечуючи при цьому факт самого керування транспортним засобом.

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не з`ясував усіх обставин, які мають суттєве значення для встановлення істини та не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, апеляційний суд визнає необґрунтованими, оскільки вони були предметом детального дослідження в суді першої інстанції, де в своєму рішенні суд навів відповідні мотиви, з якими апеляційний суд погоджується та вважає їх правильними. Нових підстав для визнання вказаних висновків суду такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, апелянт не надав.

Доводи захисника про те, що протокол про адміністративне правопорушення не містять інформації стосовно підтвердження вини ОСОБА_1 і не містять такої переконливої та однозначної інформації інші докази, що долучені до матеріалів справи, апеляційний суд вважає їх безпідставними та такими, оскільки таке твердження не спростовує факту вчинення правопорушення.

Тому, переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду, викладені в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, як про те ставлять питання апелянт, ним не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено, а викладена позиція в апеляційній скарзі розцінюється судом апеляційної інстанції як захисна, та направлена на уникнення відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Беручи до уваги вищевикладене, суддя апеляційного суду вважає, що у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки останній, будучи особою, яка керувала транспортним засобом, перебував у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги пункту 2.9. «а» Правил дорожнього руху України.
Суддя суду першої інстанції не вийшов за межі зазначених у протоколі обставин, розглянувши справу на підставі наданих сторонами (у тому числі й уповноваженою особою національної поліції, яка склала протокол про адміністративне правопорушення ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП) та досліджених у судовому засіданні доказів, достатніх у своїй сукупності і взаємозв`язку для доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. При розгляді справи в повному обсязі дотримані положення ст. 268, 279, 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином умотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Липоводолинського районного суду Сумської області від 05 грудня 2022 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами терміном на 1 рік та з розстроченням виконання даної постанови суду по сплаті штрафу у розмірі 17000 грн., встановивши його сплату рівними щомісячними частинами по 1417 грн. щомісячно на строк дванадцять календарних місяців, починаючи з грудня 2022 року по грудень 2023 року включно – залишити без зміни, а апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на цю постанову – без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя Сумського апеляційного суду	Філонова Ю. О.