Справа № 166/482/22 	Головуючий у 1 інстанції: Фазан О. З. 	
Провадження № 22-ц/802/68/23  	  Доповідач: Осіпук В. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
26 січня 2023 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Осіпука В. В.,
суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,
з участю секретаря судового засідання Савчук О. В.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 04 жовтня 2022 року,

                                                   В С Т А Н О В И В:

У червні 2022 року ОСОБА_2 звернулась в суд із зазначеним позовом.
Покликалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її рідний брат ОСОБА_13 . Після його смерті відкрилась спадщина на нерухоме майно, що складається з частки в земельних ділянках.
Крім того позивач вказувала, що померлий ОСОБА_13 був одним із членів фермерського господарства, якому для ведення товарного сільськогогосподарського виробництва була виділена земельна діллянка загальною площею 29, 0401 га, яка складається з двох земельних ділянок, а саме: земельної ділянки площею 4,5351 га, кадастровий номер 07224286000:02:001:0002 та земельної ділянки площею 24,5050 га, кадастровий номер 07224286000:02:001:0001. 
Також ОСОБА_2 зазначала, що на підставі розпорядження Ратнівської райдержадміністрації від 23 вересня 2005 року №252 вказана вище земельна ділянка, площею 29, 0401 га, була передана у приватну власність їй та ще 11 членам фермерського господарства, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку від 01 червня 2006 року серія ВЛ №9057513, в якому зазначені площі земельних ділянок, а саме по 2, 42 га, які належать кожному із членів фермерського господарства без визначення їх часток. 
Оскільки спадкоємців першої черги після смерті ОСОБА_13 немає, то вона у шестимісячний строк, за місцем проживання спадкодавця, подала заяву про прийняття спадщини в П`яту Харківську міську державну нотаріальну контору. Після визначеного законом строку на прийняття спадщини у цю ж нотаріальну контору подавала дві заяви про видачу свідоцтв про право на спадкове майно – 1/12 частки в земельних ділянках, які розташовані в селі Прохід Ратнівського (в даний час Ковельського) району, Волинської області площею 4,5351 га, кадастровий номер 07224286000:02:001:0002 та площею 24,5050 га, кадастровий номер 0724286000:02:001:0001.
Крім того позивач вказувала, що інший спадкоємець за законом другої черги відповідач ОСОБА_9 , після смерті брата ОСОБА_13 , на спадщину не претендує, заяву про прийняття спадщини у нотконтору не подавала, з позовом до суду про визначення додаткового строку на прийняття спадщини не зверталась.
Також зазначала, що оскільки частки померлого ОСОБА_13 в праві спільної власності на земельні ділянки не були визначені, то постановами нотаріуса від 02 лютого 2022 року № 456/02-31, 457/02-31 їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій.
Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_2 просила суд визнати за нею після смерті ОСОБА_13 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на спадкове майно – 1/12 частки земельної ділянки площею 4, 5351 га, кадастровий номер 07224286000:02:001:0002 та земельної ділянки площею 24,5050 га, кадастровий номер 07224286000:02:001:0001. 
Рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 04 жовтня 2022 року в задоволені позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, не врахував того, що непроведення за життя спадкодавцем ОСОБА_13 виділу належних йому часток в земельних ділянках та не присвоєння цим часткам окремого кадастрового номера не припиняє його права власності на частки в земельних ділянках, які є спільною сумісною власністю і не є перешкодою для визнання за нею, як спадкоємцем права власності на належні померлому частки в земельних ділянках в порядку спадкування.
Відзив на апеляційну скаргу не подавався.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача  підлягає до задоволення з таких підстав.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що спадкодавця ОСОБА_13 не можна вважати власником 1/12 частки земельної ділянки площею 4,5351 га, кадастровий номер 07224286000:02:001:0002 та 1/12 частки земельної ділянки площею 24,5050 га кадастровий номер 0724286000:02:001:0001, оскільки його частка як члена фермерського господарства "Бурок", у розмірі земельної частки (паю) для ведення фермерського господарства - 2,42 га не має визначеного місця її розташування та окремого присвоєного кадастрового номера.
Проте з такими висновками суду погодитися не можна.
Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер брат позивача ОСОБА_13 . Після його смерті позивач ОСОБА_2 прийняла спадщину, шляхом подання заяви в П`яту Харківську міську державну нотаріальну контору за місцем проживання померлого.
Інший спадкоємець другої черги за законом сестра померлого відповідач ОСОБА_9 спадщину не прийняла та на спадкове майно не претендує.
Крім того, з наявних в матеріалах справи письмових доказів встановлено, що померлий ОСОБА_13 був членом фермерського господарства «Бурок» та являється одним із дванадцяти співвласників земльноїї ділянки загальною площею 29, 0401 га сільськогосподарського призначення, що входить до складу земель цього фермерського господарства, та розташована на території Прохідської сільської ради Ратнівського (на даний час Ковельського) району, Волинської області.
Згідно витягів з Державного Земельного Кадастру від 20 листопада 2019 року зазначена вище земельна ділянка фермерського господарства складається із двох окремих земельних ділянок, а саме площею 4, 5351 га та 24,5050 га, які мають окремі кадастрові номери і належать на праві спільної власності всім членам фермерського господарства «Бурок».
Як вбачається з технічної документації на ці земельні ділянки, наданої позивачем і приєднаної до матеріалів справи, кожна із цих земельних ділянок, без визначення їх місця розташування, поділена на 12 земельних часток (паїв), загальною площею по 2,42 га, власниками яких є члени фермерського господарства.
Також встановлено, що постановами нотаріуса від 02 лютого 2022 року № 456/02-31, 457/02-31 у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на частки в праві спільної власності на земельні ділянки померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_13 позивачу ОСОБА_2 було відмовлено.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Згідно із ч.1 ст. 368 ЦК України спільна власності двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ч.1 ст.369 ЦК).
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Аналогічні положення містить і стаття 370 ЦК України щодо виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності.
За змістом ст. 89 Земельного кодексу України земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Крім того, згідно із п. г ч. 1 ст. 87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає за рішенням суду.
Презумпція рівності часток у праві спільної сумісної власності діє, якщо інше не встановлено домовленістю між співвласниками або законом.
Відповідно до положень статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Частиною першою статті 1226 ЦК України передбачено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.
За змістом п. "г" ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.
Відповідно до пункту 3.4 листа ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності.
Згідно із пунктом 17 Постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 р. частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при відкритті після нього спадщини.
Аналіз наведених праввих норм та встановлених обставин справи дає можливість зробити висновок про те, що невизначеність часток у праві спільної сумісної власності позбавляє позивача ОСОБА_2 можливості належним чином оформити свої спадкові права на земельну ділянку, що належала померлому ОСОБА_13   на праві спільної сумісної власності.
Верховний Суд в своїх постановах неодноразово зазначав, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно саме за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України ( постанови від 27 травня 2020 року у справі № 361/7518/16-ц (провадження № 61-43734св18), від 16 вересня 2020 року у справі № 464/1663/18 (провадження № 61-9410св19), від 16 червня 2021 року у справі № 570/997/19 (провадження№ 61-16257св20) та ін., що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах.
Таким чином, у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину, спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності.
Зі змісту статті 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.
Тобто, відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину пов`язана виключно з тим, що в документі на право власності на землю не визначено частки в праві спільної власності співвласників, вказує тільки на порядок вчинення нотаріальної дії і не може заперечувати самого права спадкування.
Отже, після отримання від нотаріуса постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій щодо видачі свідоцтва на частку у спільному сумісному майні спадкоємець може звернутись до суду і просити визначити частку померлого у спільній сумісній власності та відповідно визначити свою частку в такому майні.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є  порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки суд першої інстанції повно встановивши і дослідивши всі обставини справи, однак неправильно витлумачив та застосував норми матеріального права, то ухвалене ним рішення підлягає скасуванню з постановленням нового рішення.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_2 підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.
Керуючись ст. 374, 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд

                                               У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 04 жовтня 2022 року  скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов задовольнити.
Визнати за ОСОБА_2 , після смерті ОСОБА_13 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на спадкове майно 1/12 частки земельної ділянки площею 4, 5351 га, кадастровий номер 0724286000:02:001:0002 та 1/12 частки земельної ділянки площею 24, 5050 га, кадастровий номер 0724286000:02:001:0001.
Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді