ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

10 березня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 205/7666/22 (2-а/205/6/23)	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Дурасової Ю.В. (доповідач),
        суддів:                          Божко Л.А., Лукманової О.М.,        
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції
на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.01.2023 року (головуючий суддя Терещенко Т.П.)
в адміністративній справі №205/7666/22 (2-а/205/6/23) за позовом    ОСОБА_1   до відповідачів:   Інспектора третього батальйону першої роти другого взводу Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції Тарасова Тараса Валерійовича,   Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції,     третя особа: Департамент патрульної поліції   Національної поліції України     про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,- 
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 11.11.2022 до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідачів Інспектора третього батальйону першої роти другого взводу Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції Тарасова Тараса Валерійовича. (відповідач-1),  Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції (відповідач-2), з урахуванням уточнень, просив (а.с. 1-6, 21-27):
- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАР №6108990 від 01 листопада 2022 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП.
Позов обґрунтовано тим, що працівником патрульної поліції позивачу не було надано жодних доказів, що свідчать про те, що він вчинив адміністративне правопорушення, однак відразу на місці зупинки було складено постанову та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 20 400 грн., а також у постанові відсутнє посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, наданий відповідачем, а тому навіть при долученні будь-якого відеозапису на підтвердження його вини, він не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення ним адміністративного правопорушення. Вказує, що суб`єктом за ч. 4 ст. 126 КУпАП можуть бути лише водії транспортного засобу, які позбавлені керування транспортним засобом, але 01 листопада 2022 року він не рухався, а просто сидів в машині та чекав на свого товариша, а тому неможливо зробити однозначний висновок про те, що він знаходився за кермом транспортного засобу «Land Rover», державний номерний знак НОМЕР_1 , під час його руху. Посилається також на незрозумілість підстав для його зупинки, вичерпний перелік яких передбачений ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію», оскільки будь-яких постанов про накладення адміністративного стягнення на нього винесено не було, а також, що його не ознайомили і не надали жодних доказів того, що він позбавлений права керування транспортними засобами, та лише після цього випадку він звернувся до суду для отримання інформації щодо правопорушення, за яке його позбавлено права керування транспортним засобом, і дізнався про його притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Зазначає, що йому не було відомо про вищезазначену постанову, а водійське посвідчення у нього навіть не вилучалось, крім того, на момент подання уточненої позовної заяви було скасовано постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2022 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та провадження закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, що підтверджується постановою Дніпровського апеляційного суду у справі №205/11303/21 від 22 листопада 2022 року, а тому підстава для винесення постанови ЕАР №6108990 від 01 листопада 2022 року за ч. 4 ст. 126 КУпАП наразі спростована і підлягає безумовному скасуванню. Наголошує, що він при зупинці поліцейським мав при собі відповідне посвідчення водія та його відомості вказані у оскаржуваній постанові, і воно в нього не вилучалось у встановленому законом порядку, а постанова та інші матеріали не містять відомостей, що вказують на його умисел вчинити правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 126 КУпАП, а саме, про те, що він знав про позбавлення його права керування транспортними засобами. Крім того, зазначає, що працівниками поліції було проігноровано його вимогу щодо реалізації права скористатись правовою допомогою адвоката, і тим самим порушено його права та порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення. У зв`язку із викладеним він просив суд визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАР №6108990 від 01 листопада 2022 року, винесену інспектором роти 1 батальйону 3 УПП в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Тарасовим Т.В., про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.12.2022 у справу залучений третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача  Департамент патрульної поліції  Національної поліції України (а.с. 56-57),
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.01.2023 року позов задоволено частково.
Постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАР №6108990 від 01 листопада 2022 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП - скасовано.
Справу про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП - закрито.
У задоволенні решти вимог ОСОБА_1 - відмовлено.
Рішення суду першої інстанції обґрунтоване тим, що ОСОБА_1 до моменту складання щодо нього постанови про притягнення його до відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП, не був обізнаний про існування щодо нього рішення суду про позбавлення права керування транспортними засобами, тобто відсутній умисел особи направлений на вчинення адміністративного правопорушення, відтак дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, діяв не у спосіб, що визначено Конституцією та законами України, а в діях позивача склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, відсутній. 
Разом з тим, суд першої інстанції зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання постанови протиправною задоволенню не підлягають, оскільки ч. 3 ст. 286 КАС України визначено перелік рішень, які може прийняти суд за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності. Вказаний перелік є вичерпним і не передбачає визнання дій посадової особи щодо складання постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності незаконними або визнання постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності протиправною, а відтак позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Департамент патрульної поліції подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати судове рішення в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове в цій частині, яким у задоволенні позову відмовити.           Вказує, що 01.11.2022 позивач повинен вже бути обізнаним про винесення щодо нього відповідної постанови Ленінського районного суду м.Дніпропетровська у справі №205/11303/21.
В частині відмови у задоволенні позову рішення суду першої інстанції позивачем не оскаржується.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає розгляду справи по суті спору.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне. 
Судом першої інстанції встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАР №6108990 від 01 листопада 2022 року на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20 400,00 грн. за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП. Зі змісту зазначеної постанови вбачається, що 01 листопада 2022 року о 16 год. 11 хв. у м. Дніпрі по вул. Володимира Мономаха, 96, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом будучи позбавленим права керування, чим порушив пп. «а» п. 2.1. Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 4 ст. 126 КУпАП (а. с. 11). 
Позивач вважає протиправною зазначену постанову.
Суд першої інстанції позов задовольнив частково.
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, норми Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП), норми Закону України «Про Національну поліцію», Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII, норми Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306 «Про Правила дорожнього руху».
В силу ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
При цьому, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19).
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.
Слід зазначити, що диспозиція ч.4 ст.126 КУпАП визначає адміністративним правопорушенням керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.
Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року «Про правила дорожнього руху» №1306 затверджено Правила дорожнього руху. 
Підпунктом «а» пункту 2.1. Правил дорожнього руху встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Відповідно до п. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративне правопорушення обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. 
При цьому, наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Частиною 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
Статтями 251 та 252 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративні правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
При цьому, зміст постанови про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. 
У ній зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події і складу адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена доказами.
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що на підтвердження права керування транспортним засобом ОСОБА_1 долучив до матеріалів справи водійське посвідчення Серії НОМЕР_2 з категорією «В» (а. с. 10).
Разом з тим, матеріалами справи підтверджується, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 22.11.2022 року у справі №205/11303/21 задоволено апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 та скасовано постанову судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 31.04.2022 року щодо ОСОБА_1 у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП, відповідно до якої ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік (а. с. 39-44).
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Як вбачається з ч. 1 ст. 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Отже, сама по собі постанова про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст.126 КУпАП, не дає підстав стверджувати про порушення позивачем Правил дорожнього руху, оскільки зазначені обставини не знайшли підтвердження під час розгляду справи.
При цьому, зі змісту постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАР №6108990 від 01.11.2022 року, взагалі не вбачається, що саме слугувало підставою для притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 126 КУпАП.
Крім того, постановою Дніпровського апеляційного суду від 22.11.2022 року була скасована постанова судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 31.04.2022 року, якою ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, та постановлено прийняти нову постанову, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Також колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що матеріали справи не містять (відповідачем не надано) жодних належних доказів вини позивача у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.126 КУпАП, які підтверджують факт вчинення ним зазначеного правопорушення, і інших доказів вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення відповідач не надав.
Обов`язок доказування правомірності складання постанови про адміністративне правопорушення, наявності в діях особи складу правопорушення покладено законом на відповідача. 
Відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.
Так, суд першої інстанції зазначив, що відповідач не надав у судове засідання при розгляді справи по суті безперечні докази того, що позивач, керував транспортним засобом та допустив адміністративне правопорушення, тоді як саме на нього законом покладено обов`язок доказування вини позивача у вчиненні правопорушення, на думку колегії суддів апеляційної інстанції така оцінка суду є обґрунтованою.
У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.
Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. 
За таких обставин факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, є недоведеним.
Суб`єктивною стороною правопорушення за ч. 4 ст.126 КУпАП є умисел, тобто особа повинна усвідомлювати, що будучи позбавленою права керування транспортними засобами, умисно продовжує керувати транспортними засобами.
Однак, з наявних матеріалів справи та досліджених судом доказів вбачається, що ОСОБА_1 до моменту складання щодо нього постанови про притягнення його до відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП, не був обізнаний про існування щодо нього рішення суду про позбавлення права керування транспортними засобами, тобто відсутній умисел особи направлений на вчинення адміністративного правопорушення.
Отже, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, діяв не у спосіб, що визначено Конституцією та законами України, а в діях позивача склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, відсутній, у зв`язку з чим, позов підлягає задоволенню.
Крім того, ч. 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що постанова винесена відповідачем без достатніх підстав, що вказують на наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення та без встановлення дійсних обставин справи, факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, є недоведеним, а тому наявні підстави для скасування рішення суб`єкта владних повноважень і закриття справи про адміністративне правопорушення. 
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову.
Враховуючи те, що в частині відмови у задоволенні позову рішення суду першої інстанції не оскаржувалося, тому в цій частині апеляційний перегляд не здійснювався.
В силу ч. 3  ст. 272 КАС України справи, визначені статтею 286 КАС  не підлягають оскарженню в касаційному порядку.
Виходячи з результатів апеляційного перегляду не підлягають розподілу витрати у справі.
Керуючись ст. 241-245, 250, 286, 311, 316, 321, 322  КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції – залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.01.2023 року- залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття 10.03.2023 та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
   
Головуючий - суддя                                                                      Ю. В. Дурасова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова