ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 березня 2023 року
м. Київ
справа № 569/2806/17
провадження № 51 - 255 км 23
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                    ОСОБА_1 ,
суддів                                                ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання    ОСОБА_4 ,
прокурора                                          ОСОБА_5 ,
захисника                                          ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Рівненського апеляційного суду від 28 листопада 2022 року щодо ОСОБА_7  у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017180010000699, за обвинуваченням 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, котрий народився у смт Млинів Рівненської області, проживає на АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 17 вересня 2018 року ОСОБА_7 визнано невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК, та виправдано за недоведеністю наявності в діяннях складу цього злочину. 
Вироком Рівненського апеляційного суду від 28 листопада 2022 року скасовано вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 18 вересня 2018 року щодо  ОСОБА_7 і ухвалено новий, яким  ОСОБА_7 визнано винуватим і  засуджено за ч. 2 ст. 345 КК, та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки. На підставі ст.49, ч. 5 ст. 74 КК звільнено ОСОБА_7 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Як установив суд апеляційної інстанції, 31 січня 2017 року приблизно о 11:00 ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні службового кабінету №207 прокуратури Рівненської області, що знаходиться по вул. 16 Липня, 73 в м. Рівному, під час розмови з прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення прокуратури Рівненської області ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що перед ним знаходиться працівник правоохоронного органу - прокурор, який виконує свої службові обов`язки відповідно до Закону України «Про прокуратуру», умисно, безпричинно завдав удар-поштовх кулаком правої руки в область грудної клітки ОСОБА_8 , внаслідок чого вона втратила рівновагу та впала на підлогу. В результаті цих дій ОСОБА_8   заподіяні легкі тілесні ушкодження.
Вимоги касаційної скарги й узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_7  скасувати і призначити новий розгляд у цьому суді. Зазначає, що апеляційний суд, скасовуючи виправдувальний вирок та ухвалюючи свій вирок щодо ОСОБА_7 , порушив принцип безпосередньості та дослідив лише частину тих доказів, які були у сукупності досліджені і оцінені місцевим судом, що не є достатнім для постановлення законного та обґрунтованого судового рішення. Разом з цим, засуджуючи ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 345 КК, апеляційний суд не вказав, які докази підтверджують наявність умислу у ОСОБА_7 на заподіяння легких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 . Стверджує, що апеляційний суд скасував вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 18 вересня 2018 року, тоді як ОСОБА_7   виправдано вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 17 вересня 2018 року. Посилається на порушення таємниці нарадчої кімнати, безперервності судового процесу та дотримання розумних строків розгляду провадження апеляційним судом.  
Позиції інших учасників судового провадження
У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 підтримав свою касаційну скаргу та просив її задовольнити.
Прокурор  ОСОБА_5 просила відмовити у задоволенні касаційної скарги захисника.
Мотиви Суду
Положеннями ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судове рішення суду апеляційної інстанції у межах касаційної скарги. При цьому він уповноважений лише перевіряти правильність застосування судом норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Приписами ст. 438 КПК встановлено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого. 
При цьому ст. 412 КПК передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
За вимогами ст. 370 КПК законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Для постановлення такого судового рішення апеляційний суд із дотриманням визначеної главою 31 КПК процедури повинен перевірити рішення суду першої інстанції з точки зору його законності й обґрунтованості (це передбачає оцінку оскарженого судового рішення на відповідність нормам матеріального та  процесуального права, фактичним обставинам провадження та дослідженим у судовому засіданні доказам), а також ухвалити рішення, яке повною мірою відповідатиме вимогам ст. 370 КПК, а також ст. 419 КПК або ст. 420 КПК.
При цьому така перевірка має бути зроблена із додержанням усіх вимог чинного законодавства, об`єктивно, неупереджено, а її результатом має бути законне та справедливе вирішення поданих апеляційних скарг для реалізації прав кожного на справедливий суд і перевірку законності й обґрунтованості оскаржених рішень суду першої інстанції.
Одночасно для виконання завдань, визначених у ст. 2 КПК, апеляційний суд повинен вжити всіх передбачених кримінальним процесуальним законом засобів, у тому числі в певних випадках, дослідити докази у провадженні у порядку, визначеному ч. 3 ст. 404 КПК.
Разом з тим якщо в апеляційному суді постає питання про встановлення певного факту в інший спосіб, ніж це було здійснено у суді першої інстанції, тоді повнота дослідження доказів щодо цього факту має бути забезпечена у повному обсязі, що означає звернену до суду вимогу закону про дослідження ним усіх зібраних у конкретному кримінальному провадженні доказів шляхом допиту обвинувачених, потерпілих, свідків, експерта, огляду речових доказів, оголошення документів, відтворення звукозапису та відеозапису тощо. Засада безпосередньості дослідження доказів має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення. Дотримання цього принципу дає змогу суду належним чином дослідити й перевірити їх (як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами), здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у ч. 1 ст. 94 КПК, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження.
Без безпосереднього дослідження доказів, їх належної перевірки та оцінки суд позбавлений можливості встановити обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема, чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.
Однак апеляційним судом не дотримано цих вимог процесуального закону.
Так, з матеріалів провадження вбачається, що ухвалюючи виправдувальний вирок щодо ОСОБА_7 місцевий суд допитав обвинуваченого, потерпілу  ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,  ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , а також дослідив численні письмові докази, на які послався в судовому рішенні, надаючи їм оцінку у сукупності.
Не погоджуючись з судовим рішенням щодо ОСОБА_7 , прокурор ОСОБА_15 , потерпіла ОСОБА_8 , представник потерпілої адвокат ОСОБА_16   подали апеляційні скарги в яких просили скасувати оскаржений вирок та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у пред`явленому обвинуваченні і призначити йому відповідне покарання. Також особи, які оскаржили вирок, заявляли клопотання про повторний допит потерпілої, свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_17   і ОСОБА_11 , а також про дослідження протоколу огляду місця події від 31 січня 2017 року, висновку за результатами службового розслідування від 16 лютого 2017 року, висновку судово-медичної експертизи № 105 від 31січня 2017 року.
Разом з тим, із технічних записів і журналів судових засідань від 6 грудня 2021, 21 березня, 13 червня 2022 року вбачається, що суд апеляційної інстанції обмежився лише допитом обвинуваченого  ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_13 , дослідженням висновку судово-медичної експертизи №105 від 31січня 2017 року та дійшов до переконання про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК.
Проте,скасовуючи виправдувальний вирок і ухвалюючи свій вирок, тобто постановляючирішення, відмінне за змістом від рішення місцевого суду, суд апеляційної інстанції не дослідив безпосередньо усі докази у кримінальному провадженні, які були предметом дослідження місцевого суду, котрий оцінивши їх у сукупності, дійшов висновку про недоведеність наявності в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК. 
Апеляційний суд належним чином не перевірив правильність такого висновку, не дослідив і не оцінив усі докази у сукупності, а обмежився допитом одного свідка та дослідженням лише одного документу, тобто меншої сукупності доказів порівняно з тією, яку дослідив місцевий суд, що є порушенням статей 23, 94, ч. 3 ст. 404 КПК. 
Крім того, апеляційний суд усупереч вимогам статей 374, 420 КПК не спростував твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_7 із необережності заподіяв прокурору ОСОБА_8 легкі тілесні ушкодження і не мав умислу на вчинення протиправних дій щодо цього працівника правоохоронного органу, що, як зазначав в апеляційному суді захисник, підтверджено показаннями свідків і письмовими доказами у провадженні, які наведені у вироку місцевого суду.
Також із технічного запису судового засідання від 13 червня 2022 року вбачається, що сторона обвинувачення указувала суду на закінчення строків давності і необхідності застосування до ОСОБА_7 ст. 49 КК у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК.
Однак, апеляційний суд не роз`яснив ОСОБА_7 про те, що на момент апеляційного перегляду закінчилися строки притягнення до кримінальної відповідальності, що є правовою підставою, передбаченою ст. 49 КК, для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у порядку, визначеному КПК, і таке звільнення відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК тягне закриття кримінального провадження.
Не роз`яснення відповідно до вимог ст. 285 КПК зазначених обставин є порушенням вимог кримінального процесуального закону.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що вирок суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам статей 23, 94, 370, 374, 420 КПК, наведені порушення є істотними і такими, що перешкодили апеляційному суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення та через що висновок про наявність у діях ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК, є неправильним.
Одночасно колегія суддів не погоджується з твердженнями сторони захисту про порушення таємниці наради суддіву зв`язку з тим, що на переконання захисника суд  за 12 хвилин перебування в нарадчій кімнаті технічно не міг виготовити судове рішення на  7 сторінках, яке було оголошено сторонам.
Так, статті 367, 371, 418 КПК, які передбачають порядок ухвалення судового рішення в нарадчій кімнаті, не забороняють суддям готуватися до судового засідання, зокрема, вивчати матеріали провадження та готувати один чи кілька альтернативних проектів судового рішення до початку судового засідання.
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 1 жовтня 2019 року (справа № 285/3516/17,провадження № 51-999км19), від 12 липня 2022 року (справа № 459/1224/20, провадження № 51-713км22).
Крім того, захисник не мотивує як порушення безперервності судового розгляду і розумних строків апеляційного розгляду провадження вплинули на законність вироку Рівненського апеляційного суду від 28 листопада 2022 року щодо  ОСОБА_7 .
За таких обставин касаційна скарга захисника ОСОБА_6 підлягає задоволенню частково, вирок Рівненського апеляційного суду від 28 листопада 2022 року стосовно  ОСОБА_7 скасуванню з призначенням нового розгляду провадження в апеляційному суді під час якого необхідно врахувати вищенаведене, перевірити доводи апеляційних скарг, за необхідності й наявності відповідних підстав повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, та постановити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Рівненського апеляційного суду від 28 листопада 2022 року щодо  ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1                                           ОСОБА_2                       ОСОБА_3