ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6761/22 Справа № 189/737/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Степанова О.С Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2022 року         Дніпровський Апеляційний суд у складі:                  головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
               суддів        - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування додаткових витрат на лікування 
за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 
на рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2022 року, -

В С Т А Н О В И В:

11 липня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування додаткових витрат на лікування. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що згідно вироку Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 09.07.2015 року за фактом вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України (справа № 189/1419/13-к), позивача, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано потерпілим в даному кримінальному провадженні. Вироком Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області встановлено наступне: 11 серпня 2012 року близько о 01.00 години, знаходячись біля магазину приватного підприємця по вул. Миру в с. Циково Покровського району Дніпропетровської області на підґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, використовуючи малозначимий привід, під час сварки, з метою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, ОСОБА_2 умисно, наніс ОСОБА_1 декілька ударів, руками по різних частинах тіла, заподіявши садна на лівому передпліччі, лівого колінного суглобу. При цьому невстановленим слідством твердим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею, незначних розмірів, утримуючи його в руці і усвідомлюючи можливість спричинення позивачу тяжких тілесних ушкоджень і бажаючи настання тяжких наслідків, умисно наніс у життєво важливі органи (голову), а саме в ліву тім`яну частину голови не менше двох ударів, внаслідок чого ОСОБА_1 , були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, забою головного мозку 3 ступеню, забитих ран голови лівої тім`яної ділянки, втисненого перелому лівої тім`яної кістки, внутрішньочерепної гематоми, які згідно висновку експерта № 232-2012 р. «Е» від 05.11.2012 року у своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Висновком експерта № 232-2012 р. «Е» від 05.11.2012 року, завдані ОСОБА_1 тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, забою головного мозку 3 ступеню, забитих ран голови лівої тім`яної ділянки втисненого перелому лівої тім`яної кістки, внутрішньочерепної гематоми, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, та утворились від дії тупого твердого предмету (предметів), або при ударі об такий (такі). Висновком експерта №13 від 01.02.2013 року, ОСОБА_1 завдані тілесні ушкодження: проникаюча черепно-мозкова травма, 2 (дві), окремо розташовані, забиті рани уламковий, втиснутий в порожнину черепу перелом лівої тім`яної кістки, з двома дефектами кісткової тканини, відповідно яким маються ушкодження твердої мозкової оболонки; 2 (два) вогнища забою речовини головного мозку в лівій тім`яній частці, внутрішньо-мозкова гематома в області лівої півкулі мозку; мають місце ускладнення перенесеної черепно-мозкової травми у вигляді після травматичних, рубцово- кизтозно-атрофічних змін в правій лобній та лівій лобно-тім`яній частках; епідуральної (над твердою мозковою оболонкою, гігроми в лівій лобно-тім`яно-скроневій області; когнітивних розладів, правобічного геміпарезу, сенсорно-моторної афазії, енцефалопатії). Садна лівого передпліччя, лівого колінного суглобу. З вироку суду чітко вбачається, що отримані ОСОБА_1 тяжкі травми спричинені внаслідок протиправних дій ОСОБА_2 . Для відновлення свого здоров`я хоча б частково, скаліченого внаслідок протиправних дій з вини ОСОБА_2 , позивач має постійно лікуватися, в результаті чого витрачати дуже великі кошти. Згідно договору про відшкодування збитків від 07.07.2015 року, зареєстрованого в реєстрі під № 1038, ОСОБА_2 було виплачено позивачу відшкодування в розмірі 100000 грн., яких катастрофічно мало для лікування, оскільки нанесеними йому тяжкими тілесними ушкодженнями завдано значне ушкодження здоров`ю. Відповідно до епікризу з історії хвороби № 663/2017 по направленню обласної консультативної поліклініки на стаціонарне лікування в КУ ДОКПБ в 37 відділення з 23.01.2017 року по 03.03.2017 року, ОСОБА_1 14.02.2017 року проведена операція та поставлено діагноз: симптоматична посттравматична епілепсія з частими складними парціальними та вторинно генералізованими припадками. Т 90.5 - наслідки тяжкої черепно-мозкової травми, забою-здавлювання головного мозку 3 ст., вдавленого перелому тім`яної кістки зліва, внутрішньо мозкової гематоми в лівій гемісфері. З довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА № 723595 виданого 31.10.2017 року вбачається, що позивачу, ОСОБА_1 встановлено II групу інвалідності за загальним захворюванням по патології органів руху безстроково. Згідно рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 16.12.2021 року по справі №189/1251/21 з ОСОБА_2 на його користь стягнуто матеріальну та моральну шкоду завдану злочином. Однак, по цей час позивачем понесені ще додаткові витрати на лікування та відновлення здоров`я, шкоду якому нанесено протиправними діями відповідача. Станом на 22.06.2022 року на лікування позивача додатково витрачено 10932, 15 грн. У зв`язку з чим, позивач просить стягнути з відповідача на його користь додаткові витрати на лікування в розмірі 10932,15 грн. (а.с.1-2).
Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування додаткових витрат на лікування — задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на лікування в розмірі 10932,15 грн. (десять тисяч дев`ятсот тридцять дві гривні 15 копійок). Вирішено питання судових витрат (а.с.43-45).
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішеннята ухвалення нового про відмову у задоволені позовних вимог (а.с.56-58).

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 має 2 групу інвалідності, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 (а.с. 6).
Так, вироком Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 09.07.2015 року, ОСОБА_2 визнано винним у винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України, виконання призначеного покарання ОСОБА_2 відстрочено з іспитовим строком три роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.2,3,4 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально – виконавчої інспекції, повідомляти про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально виконавчу інспекцію.
Вказаним вироком встановлено, 11 серпня 2012 року близько о 01.00 години, знаходячись біля магазину приватного підприємця по вул. Миру в с. Циково Покровського району Дніпропетровської області на підґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, використовуючи малозначимий привід, під час сварки, з метою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, ОСОБА_2 умисно, наніс ОСОБА_1 декілька ударів, руками по різних частинах тіла, заподіявши садна на лівому передпліччі, лівого колінного суглобу. При цьому невстановленим слідством твердим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею, незначних розмірів, утримуючи його в руці і усвідомлюючи можливість спричинення позивачу тяжких тілесних ушкоджень і бажаючи настання тяжких наслідків, умисно наніс у життєво важливі органи (голову), а саме в ліву тім`яну частину голови не менше двох ударів, внаслідок чого ОСОБА_1 , були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, забою головного мозку 3 ступеню, забитих ран голови лівої тім`яної ділянки, втисненого перелому лівої тім`яної кістки, внутрішньочерепної гематоми, які згідно висновку експерта № 232-2012 р. «Е» від 05.11.2012 року у своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.
Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Таким чином, протиправність дій ОСОБА_2 , його вина та причинно-наслідковий зв`язок між завданою матеріальною шкодою та шкодою, заподіяною ушкодженням здоров`я ОСОБА_1 внаслідок вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_2 , підтверджуються встановленими вироком Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 09.07.2015 року по справі №189/1419/13-к обставинами, що набрав законної сили.
Відповідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА № 723595 ОСОБА_1 з 15.10.2017 року встановлено другу групу інвалідності довічно.
Згідно епікризу із історії хвороби № 663/2017 по направленню обласної консультативної поліклініки на стаціонарне лікування в КУ ДОКПБ в 37 відділення з 23.01.2017 року по 03.03.2017 року, ОСОБА_1 14.02.2017 року проведена операція та поставлено діагноз: G 40.3: симптоматична посттравматична епілепсія з частими складними парціальними та вторинно генералізованими припадками. Т 90.5 - наслідки тяжкої черепно-мозкової травми, забою-здавлювання головного мозку 3 ст., вдавленого перелому тім`яної кістки зліва, внутрішньомозкової гематоми в лівій гемісфері. Рекомендації: нагляд невропатолога за місцем мешкання. Постійне та регулярне вживання левіцитама 1000 мг 2 раза на добу, ламотрина 50 мг 2 раза на добу (а.с. 10-12).
Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 16.12.2021 року по справі №189/1251/21 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто матеріальну шкоду та моральну шкоду.
Судом також встановлено, що позивач поніс додаткові витрати на лікування, оскільки на постійній основі вживає ліки, а саме: левіцитам та ламотрин, що підтверджується копіями чеків на їх придбання (а.с. 15; 22-23).

Задовольняючи позовні вимоги, суд 1 інстанції виходив із їх законності та обгрунтованості. 

Колегія суддів повністю погоджується з даним висновоком суду 1 інстанції.
Відповідно до частини першої статті 1195 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, проводиться фізичною або юридичною особою, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі. Така особа зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані лікуванням та необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.
Отже, зі змісту цієї норми вбачається, що шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, складається з втраченого заробітку (доходу), додаткових витрат, викликаних необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Тобто будь-які витрати, які стягуються на користь потерпілого на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язані з лікуванням та заходами, спрямованими на відновлення здоров`я.
Специфіка шкоди, яка завдана здоров`ю, полягає також і в тому, що вона не може бути відшкодована в натурі та оцінена в грошовому еквіваленті. Саме тому об`єктом відшкодування буде не зазначена шкода, а лише майнові втрати, що зазнала фізична особа, внаслідок завдання цієї шкоди. До таких втрат законодавець відносить: а) заробіток (дохід), втрачений потерпілим внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності; б) додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Однак цей перелік є орієнтовним і у випадку, коли потерпілий має ще й інші втрати, які пов`язані з відповідним ушкодженням здоров`я, то він має право вимагати і їх відшкодування.
Згідно частини другої статті 1202 ЦК України стягнення додаткових витрат, передбачених частиною статті 1195 цього Кодексу, може бути здійснена наперед у межах строків, встановлених на основі висновку відповідної лікарської експертизи, а також у разі необхідності попередньої оплати послуг і майна (придбання путівки, оплата проїзду, оплата спеціальних транспортних засобів тощо).
Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» якщо в потерпілого у зв`язку з ушкодженням здоров`я є потреба у додаткових витратах на медичну та соціальну допомогу, що підтверджується із зазначенням їх тривалості висновком МСЕК, вони компенсуються Фондом відповідно до частини четвертої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Додаткові витрати потерпілих, на яких дія цього Закону не поширюється (потреба в них та їх тривалість мають підтверджуватися висновком судово-медичної експертизи), підлягають стягненню з особи, відповідальної за шкоду.

Розмір витрат на ліки, лікування, протезування (крім протезів із дорогоцінних металів), предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість.

Стягнення додаткових витрат потерпілого може бути проведено й на майбутній час у межах строків, зазначених у висновку МСЕК або судово-медичної експертизи. При стягненні сум витрат на протезування, придбання путівки на санаторно-курортне лікування, автомобіля суд повинен зазначити в рішенні, що присуджені суми підлягають перерахуванню відповідній організації, яка має надати ці послуги потерпілому.

Позивачем доведено проведення оплати за вказане лікування у розмірі 10932,15 грн., що підтверджується відповідними чеками. Вказана сума відповідачем не спростована.

Доводів на спростування мотивів викладених у рішенні суду першої інстанції по суті спору, апеляційна скарга не містить.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку.

Отже доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини (далі-ЄСПЛ) зазначив, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року).

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ч.1 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду – без змін.

Керуючись ст. 259, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 – залишити без задоволення.

Рішення  Покровського районного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: