КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
01 лютого 2023 року
 
справа № 757/24843/20
                             
провадження № 22-ц/824/2595/2023
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
            судді-доповідача: Музичко С.Г.,
            суддів: Болотова Є.В., Кулікової С.В.
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 
відповідач - Акціонерне товариство «Комерційний Банк «Приватбанк»
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору -  Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон»
 
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - Бригинець Анюти Анатоліївни на рішення Печерського районного суду м. Києва від 09 листопада 2021 року, постановлене під головуванням судді Ільєвої Т.Г., у справі за позовом  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» про захист прав споживачів та стягнення коштів та штрафних санкцій
 
В С Т А Н О В И В :
 
У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, в якому просила  стягнути з Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» кошти у розмірі 966,32 дол. США (кошти, що перебувають на рахунку № НОМЕР_1 в АТ КБ «ПРИВАТБАНК») та 89,87 дол. США (пені на підставі Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»).
В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що ОСОБА_1 є клієнтом АТ КБ «Приватбанк» та має в банку картковий рахунок № НОМЕР_1 . Навесні 2014 року належні їй кошти у сумі 966,32 дол. США, які знаходилися на картковому рахунку № НОМЕР_1 , були безпідставно заблоковані АТ КБ «Приватбанк». З метою отримання належних їй коштів позивач неоднократно зверталась до банку з проханням розблокувати вказаний рахунок та повернути належні їй кошти. Проте, дані вимоги позивача банком виконані не були, у зв`язку з чим позивачем було направлено на адресу банку письмову заяву від 01.03.2020 року про розірвання договору та виплати грошових коштів, що знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 . 
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 09 листопада 2021 року позов задоволено.
Стягнуто АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 966,32 доларів США 32 центи, які розміщені на рахунку № НОМЕР_1 у АТ КБ «Приватбанк» та пеню на підставі Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», у розмірі 2 343 грн 80 коп.
Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн 00 коп.
Не погоджуючись із рішенням суду представник банку подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, постановити нове рішення про задоволення позову.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що зміни до договору банківського обслуговування не вносились банком, укладання договору про переведення боргу не передбачає внесення будь-яких змін до договору, а лише замінює боржника. Матеріали справи містять докази розміщення банком повідомлення на сайті банку з встановлення строку для кредиторів (вкладників та власників банківських рахунків, договори з якими були укладені на території АР Крим) до 15.02.20158 року для подання письмових заперечень (незгоди) щодо переведення боргу (грошових коштів кредиторів) на ТОВ «ФК «Фінілон». 
Зазначає, що Законом не регламентовано чіткої та однозначної форми, у якій надається згода кредитора на переведення боргу. Вважає, що згода може бути надана усно або шляхом вчинення конклюдентних дій. Представник банку зазначає, що згода кредитора на переведення боргу на іншу юридичну особу (ТОВ «ФК «Фінілон») була отримана у спосіб,  який не заборонений чинним законодавством, а саме у вигляді «мовчазної згоди». На думку апелянта, вимоги заявлені до неналежного відповідача.
Крім того, зазначає, що судом першої інстанції в мотивувальній частині рішення посилається на ст. 1060 ЦК України та ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність», оскільки вказані норми регулюють правовідносини в межах договору банківського вкладу.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін. Вважає рішення суду законним та обґрунтованим. Вказує, що ОСОБА_1 не надавала згоди на переведення боргу на ТОВ «ФК «Фінілон». Умови та Правила банківських послуг, які розміщені на сайті АТ КБ «Приватбанк» позивачем не підписувались, а тому вони не є частиною договору. Крім того, зазначає про відсутність доказів на підтвердження факту переведення коштів позивача  ТОВ «ФК «Фінілон».
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України  дана справа розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із невиконання банком своїх зобов`язань щодо повернення на вимогу позивача грошових коштів, розміщених на рахунку, відкритому в АТ КБ «Приватбанк». 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.     Судом встановлено, що позивач є клієнтом АТ КБ «Приватбанк», та має в банку картковий рахунок № НОМЕР_1 з розміщеними на ньому грошовими коштами у розмірі 966,32 дол. США.
Навесні 2014 року належні позивачу кошти у розмірі 966,32 дол. США, які знаходилися на вказаному вище рахунку були заблоковані відповідачем.
01 березня 2020 року ОСОБА_1 направила до АТ «Приватбанк» заяву про  розірвання договору банківського рахунку на підставі ст. 1075 ЦК України та просила видати належній їй кошти у сумі 966,32 дол. США (а.с.7).
Листом від 04 червня 2020 року АТ КБ «Приватбанк» повідомило позивача про неможливість виконання заявлених вимог (а.с.8).
Згідно з ст.  1075 ЦК України  договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Банк не має права за заявою клієнта розривати договір банківського рахунка чи вчиняти інші дії, що мають наслідком припинення договору, у разі якщо грошові кошти, що знаходяться на відповідному рахунку, заморожені відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення». Клієнт не має права без згоди обтяжувача за домовленістю з банком чи односторонньо, у тому числі шляхом односторонньої відмови від виконання зобов`язання, розривати договір банківського рахунка чи вчиняти інші дії, що мають наслідком припинення договору, у разі якщо майнові права на грошові кошти, що знаходяться на відповідному рахунку, є предметом обтяження, якщо інше не передбачено умовами обтяження. Правочини, вчинені з порушенням цієї вимоги, є нікчемними.
Докази того, що кошти, які знаходяться на рахунку позивача, заморожені відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», відсутні.
Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтова (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
Частиною 3 вказаної норми, банк не має право визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.
Згідно ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.
У зв`язку з цим банк був зобов`язаний повернути позивачу кошти з карткового рахунку при отриманні заяви позивача. Проте, банк кошти позивачу не повернув, чим порушив свої грошові зобов`язання.
За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що з банку на користь ОСОБА_1  необхідно стягнути грошові кошти наявні на картковому рахунку останньої у сумі 966,32 доларів США.
Відповідно до п. 32.2. ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», у разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобов`язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними.
Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Колегія суддів також погоджується із висновком суду про стягнення з банка на користь позивача пені у розмірі, який не перевищує 10 % від суми переказу, та погоджується із  наведеним у рішенні розрахунком пені, що становить  2 343, 80 грн.
Доводи апеляційної скарги  про те, що  АТ КБ «ПриватБанк» є неналежним відповідачем у справі, та  належним відповідачем є ТОВ  «ФК «Фінілон», з яким банк  уклав договір про переведення боргу, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.
Згідно  вимог ст. 520 ЦК України, боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.
В матеріалах справи наявний договір про переведення боргу від 17.11.2014 року, укладений між АТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «ФК «Фінілон».
Відповідно до п.1 договір укладений банком на підставі згоди кредиторів, отриманої банком шляхом приєднання кредиторів до Умов та правил надання банківських послуг, розміщених на сайті банку.
Умови та правила надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті АТ КБ «ПриватБанк» позивачем не підписувались, а тому вони не є  складовою частиною  договору.
Доказів надання згоди ОСОБА_1 щодо заміни боржника з АТ КБ «Приватбанк» на ТОВ «ФК «Фінілон» матеріали справи не містять.
Твердження банку на надання позивачем «мовчазної згоди» судом не приймається,  оскільки позивачем заперечується факт надання нею згоди  щодо переведення боргу на будь-яку іншу фінансову установу.
Доводи апелянта, на те, що суд першої інстанції в мотивувальній частині рішення помилково посилається на ст. 1060 ЦК України та ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність», якими врегульовано правовідносини в межах договору банківського вкладу, а не банківського рахунку, колегія суддів приймає, однак дана обставина не впливає на правильність постановленого рішення.
З огляду на вказане, рішення суду підлягає зміні, шляхом виключення із його мотивувальної частини посилання на вищенаведені норми закону.
Згідно ст. 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; недоведеність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно  до п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України дана справа є малозначною, тому враховуючи положення ч. 3 ст. 389 ЦПК України  постанова суду касаційному оскарженню не підлягає.
Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд, - 
 
               П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - Бригинець Анюти Анатоліївни залишити без задоволення.
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 09 листопада 2021 року змінити, виключивши мотивувальної частини посилання на ст. 1060 ЦК України та ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність».
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
            Суддя-доповідач 
                                                                   
            Судді