Ухвала
 
27 березня 2023 року
м. Київ
 
справа № 210/934/22
провадження № 61-4205ск23
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою    ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 листопада 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», третя особа - Первинна профспілкова організація Незалежна профспілка гірників України Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», про стягнення заробітної плати,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У березні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (далі - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»), третя особа - Первинна профспілкова організація Незалежна профспілка гірників України Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (далі - ППОНПГУ ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»), про стягнення заробітної плати.
 
В обґрунтування позову зазначав, що з 06 лютого 2004 року працює у ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», а з 08 жовтня 2012 року переведений водієм автотранспортних засобів (ГАЗ 2705, МД швидка допомога, V-2,89М) цеху пасажирського автотранспорту ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». Оскільки з                     03 квітня 2020 року йому оголошено простій у роботі на підставі розпорядження начальника АГУ ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» «Про простій цеху» від 03 квітня 2020 року, він вимушений був звернутися до суду з позовом про визнання недійсним розпорядження начальника АГУ ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», яким йому починаючи з 03 квітня 2020 року оголошено простій у роботі та зобов`язати ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу, з розрахунку 716,00 грн за кожен день вимушеного прогулу, зумовленого незаконним простоєм.
 
Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 28 грудня 2020 року у справі № 210/3380/20 у задоволенні його позову відмовлено. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 28 липня 2021 року у справі № 210/3380/20 вказане рішення місцевого суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким його позов задоволено частково. Визнано недійсним розпорядження АГУ ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» про простій в цеху від 03 квітня 2020 року № 667, яким ОСОБА_1 , починаючи з 03 квітня 2020 року оголошено простій у роботі; стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 недоплачену заробітну плату за час простою не з вини працівника у розмірі 35 620,35 грн, починаючи з 03 квітня 2020 року по 01 лютого 2021 року без урахування податків та обов`язкових платежів. 
 
З 01 лютого 2021 року розпорядженням № 249 припинено дію розпорядження               від 03 квітня 2020 року № 667 щодо простою за межами підприємства для проходження періодичного медичного огляду. Дні для проходження медичного огляду 02 лютого 2021 року по 04 лютого 2021 року. Після цього розпорядженням № 286 від 05 лютого 2021 року йому знову продовжили дію простою у роботі. Тобто, його простій не був скасований, а був призупинений для проходження медичного огляду та поновлений 05 лютого 2021 року. 30 квітня 2021 року наказом відповідача № 349 його перевели з 01 серпня 2021 року на багаторівневу окладну систему оплати праці, що підтверджується повідомленням від 21 травня 2021 року № 8 та актом від 21 травня 2021 року. Він написав пояснення, згідно з яким не згоден з переведенням його на такий вид оплати праці.
 
Розпорядженням від 20 травня 2021 року № 1025 припинено дію розпорядження  від 05 лютого 2021 року № 286 «Про простої в цеху», згідно якого з 21 травня                2021 року припинено дію розпорядження по автотранспортному управлінню                     від 05 лютого 2021 року № 286 «Про простої в цеху» у відношенні водія автотранспортних засобів (ГАЗ 2705, МД швидка допомога, V-2,89М) спеціалізовані автотранспортні засоби автоколони № 10 автотранспортного управління, транспортного департаменту ОСОБА_1 
 
20 травня 2021 року розпорядженням № 1026 «Про простій в цеху» йому поновлено простій починаючи з 24 травня 2021 року. Тобто, однією датою, а саме 20 травня 2021 року, йому припинено та встановлено простій з 24 травня 2021 року. 
 
Розпорядженням від 11 червня 2021 року №1214 припинено з 14 червня 2021 року дію розпорядження від 20 травня 2021року № 1026, прийнято починаючи                                з 14 червня 2021 року до роботи його не допускати, за період невиконання ним роботи за укладеним договором у зв`язку з встановленою невідповідністю його стану здоров`я, який не дозволяє йому виконувати роботи в існуючих умовах за професією, оплату здійснювати із збереженням середнього заробітку.
 
Вказував, що простій на підприємстві відповідача, встановлений ще 03 квітня                2020 року, потім призупинений 01 лютого 2021 року для проходження медичного огляду, потім поновлений 05 лютого 2021 року, призупинений 20 травня 2021 року та знову поновлений 24 травня 2021 року та припинений 14 червня 2021 року, що призвело до того, що він не отримував заробітну плати. З червня 2021 року йому почали виплачувати заробітну плату у розмірі середнього заробітку. Цей розмір розрахований на підставі постанови КМУ № 100 від 08 лютого 1995 року, тобто для розрахунку бралися травень та квітень 2021 року. Але, оскільки у травні та квітні 2021 року він знаходився у простої, тому розрахунок середнього заробітку визначений неправильно. На час подання позову до суду йому не доплачується заробітна плата, оскільки розрахунок середнього заробітку здійснений з порушенням законодавства України.
 
На його думку, розрахунок заробітної плати за період вимушеного прогулу зумовленого незаконним простоєм повинен здійснюватися виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують оголошенню простою, тобто за лютий 2020 року та березень 2020 року. Відповідно до відомостей з табуляграм розмір заробітної плати за березень 2020 року становить - 15 053,76 грн, за лютий 2020 року - 5 723,12 грн. За наявності графіка роботи щодня, крім суботи, неділі та державних святкових днів за ці два місяці він відпрацював 112 год (лютий                      2020 року) + 120 год (за березень 2020 року) = 232 год. Враховуючи, що один його робочий день становить 8 год, то кількість днів які він відпрацював за ці два місяці становить 232 : 8 = 29 днів. За таких обставин, його середньоденний заробіток                   у зазначений період склав 716,44 грн, який він розрахував наступним чином:                      (15 053,76 грн. + 5 723,12 грн.) : 29 днів = 716,44 грн.
 
Вказував, що фактично простій припинився у червні 2021 року і потім він отримував середній заробіток, який розрахований з порушенням, оскільки для розрахунку повинні братися два попередні місяці, а у цьому випадку у травні та квітні 2021 року він знаходився у простої, тому розмір заробітної плати розрахований з порушенням, він не приступив до виконання своїх трудових обов`язків, тому вважав, що розрахунок заборгованості по виплаті заробітної плати повинен розраховуватись, як встановлено постановою Дніпровського апеляційного суду від 28 липня 2021 року у справі № 210/3380/20.
 
Ураховуючи викладене, просив суд визнати недійсними розпорядження начальника АТУ ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» від 01 лютого 2021 року № 249, яким припинено дію розпорядження від 03 квітня 2020 року № 667; розпорядження начальника АТУ ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» від 05 лютого 2021 року № 286, яким йому оголосили простій у роботі з 05 лютого 2021 року; розпорядження начальника АТУ ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» від 20 травня 2021 року № 1025, яким припинено дію розпорядження від 05 лютого 2021 року № 286 «Про простої              в цеху»; розпорядження начальника АТУ ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»                          від 20 травня 2021 року № 1026, яким поновили простій у роботі з 20 травня                   2021 року; розпорядження начальника АТУ ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»                   від 11 червня 2021 року № 1214, яким припинили дію розпорядження від 20 травня 2021 року № 1026 з 14 червня 2021 року; зобов`язати ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» виплатити йому недоплачену заробітну плату, що станом на 10 червня                   2022 року становить 170 554,48 грн.
 
Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 листопада 2022 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 01 березня 2023 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано недійсним розпорядження начальника АТУ ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» від 01 лютого 2021 року № 249, яким припинено дію розпорядження від 03 квітня 2020 року № 667; визнано недійсним розпорядження начальника АТУ ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» від 05 лютого 2021 року № 286, яким ОСОБА_1 оголошено простій у роботі з 05 лютого 2021 року; визнано недійсним розпорядження начальника АТУ ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»                        від 20 травня 2021 року № 1025, яким припинено дію розпорядження від 05 лютого 2021 року № 286 «Про простої в цеху»; визнано недійсним розпорядження начальника АТУ ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» від 20 травня 2021 року № 1026, яким поновлено простій у роботі з 20 травня 2021 року; стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 недоплачену заробітну плату за час простою не з вини працівника у розмірі 7 133,35 грн, починаючи                           з 01 лютого 2021 року до 14 червня 2021 року, без врахування податків та обов`язкових платежів. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що оголошення позивачу простою відбулося незаконно, оскільки фактично підприємство не зупинило свою роботу, жодних змін у порядку та умовах виконання роботи не відбулось, тобто не відбулися такі зміни, які виключають доцільність використання праці, ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» продовжував працювати, а розпорядження, що оформлюють простій, не містять у собі жодних ні фактичних, ні законодавчих підстав для оголошення позивачу простою. А тому, враховуючи сплачені відповідачем суми заробітної плати за період простою в розмірі 27 888,30 грн, суди дійшли висновку, що позивачу за період з 01 лютого 2021 року по 14 червня                2021 року підлягає до виплати 7 133,35 грн.
 
20 березня 2023 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 листопада                 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 березня 2023 року у цій справі.
 
Касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню із таких підстав.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 
 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 
 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
 
Тож, положеннями вказаної норми передбачено, що підставою касаційного оскарження є неврахування в оскаржуваному судовому рішенні висновку Верховного Суду про застосування норми права саме у подібних правовідносинах. 
 
Особі, яка подала касаційну скаргу, необхідно звернути увагу, що у разі посилання у касаційній скарзі як на підставу, на якій подається касаційна скарга, на пункт                        1 частини другої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі потрібно зазначити, яку саме норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в указаних у касаційній скарзі постановах Верховного Суду, застосував суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
У випадку оскарження судових рішень з підстав невідповідності висновків суду постанові Верховного Суду, що не була врахована в оскаржуваному судовому рішенні (абзац 1 пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) або у зв`язку з необхідністю відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеному у постанові Верховного Суду (абзац 2 пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) у касаційній скарзі, крім відповідної постанови Верховного Суду, повинно бути зазначено відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України та обґрунтування і мотивування такої підстави.
 
Зазначаючи у касаційній скарзі підставою касаційного оскарження судових рішень відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України), особі, яка подала касаційну скаргу, необхідно вказувати щодо питання застосування якої саме норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду.
 
У випадку оскарження судових рішень на підставі частини четвертої статті 389                ЦПК України з посиланням на частину першу статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини першої статті 411 ЦПК України, який є обов`язковою підставою для скасування судового рішення з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.
 
У випадку оскарження судових рішень на підставі частини третьої статті 411                     ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини третьої статті 411 ЦПК України, з обґрунтуванням наявності таких підстав.
 
У поданій касаційній скарзі як на підставу оскарження судових рішень заявник посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказує, що суди не дослідили зібрані у справі докази (пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України).
 
Проте, наявність підстав, передбачених пунктом 1 частини третьої статті 411                    ЦПК України (якщо суд не дослідив зібрані у справі докази), може бути підставою для скасування судового рішення лише за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу. 
 
Саме по собі посилання у касаційній скарзі на пункт 1 частини третьої статті 411                    ЦПК України без зазначення та обґрунтування випадків (випадка), перелічених у пунктах 1, 2, 3 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.
 
Крім того, посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права без зазначення та обґрунтування випадків (випадка), перелічених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.
 
Наведене свідчить про невиконання заявником вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.
 
Верховний Суд роз`яснює заявнику положення статті 400 ЦПК України, відповідно до якої переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що коректне зазначення підстав касаційного оскарження та їх належне обґрунтування є обов`язковою умовою щодо оформлення касаційної скарги, яке необхідне для вирішення питання про відкриття касаційного провадження та для подальшого розгляду касаційної скарги.  
 
У пункті 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга не приймається до розгляду та повертається судом, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V,             p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).
 
Враховуючи те, що заявник не виконав вимог процесуального закону при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень, така скарга підлягає поверненню заявнику.
 
Повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.
 
Керуючись статями 389, 393 ЦПК України, 
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Дзержинського районного суду                     м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 листопада 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», третя особа - Первинна профспілкова організація Незалежна профспілка гірників України Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», про стягнення заробітної плати повернути заявнику.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

 
Суддя                                                                                                        О. В. Ступак