УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/11035/21 Головуючий у 1-й інст. Кузнєцов Д. В. 
Категорія 53 Доповідач Шевчук А. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,   
                                 суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,
за участі секретаря судового засідання Франчука В.С.,
       
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі 
цивільну справу №295/11035/21 за позовом  ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, третя особа: ОСОБА_2 , про стягнення страхового відшкодування
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою через представника ОСОБА_3 ,
на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 14 липня 2022 року, яке ухвалене під головуванням судді Кузнєцова Д.В. в м.Житомирі,

в с т а н о в и в:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , через представника адвоката Ількова М.М., звернулася до суду з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ). Просила стягнути з МТСБУ страхове відшкодування в сумі 178 891,65 грн, яке складається із: витрат на утримання матері померлої 170 028 грн та витрат на поховання в розмірі 8 863,65 грн, пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ в сумі 11 458,87 грн, три процента річних у сумі 2 337,84 грн, інфляційні втрати в сумі 7 253,51 грн та судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 20 000 грн.
Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Житомирі по проспекту Миру сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої водій автомобіля марки «Шкода Октавіа», д.р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , внаслідок чого остання від отриманих тілесних ушкоджень померла на місці події. За фактом ДТП 25 липня 2020 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12020060020003146 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Шкода Октавіа», д.р.н. НОМЕР_1 , на дату ДТП застрахованою не була. 10 грудня 2020 року на адресу МТСБУ надіслана заява про виплату страхового відшкодування в інтересах ОСОБА_1 (матері потерпілої) на загальну суму 178 891, 65 грн, із яких витрати на поховання - 8 863,65 грн та відшкодування на утримання - 170 028 грн. Листом від 24 грудня 2020 року МТСБУ повідомило, що для отримання відшкодування шкоди, пов`язаної з втратою годувальника, необхідно надати наступні документи: довідку про дохід загиблої за останній календарний рік до ДТП; довідку про склад сім`ї за життя загиблого; інформацію про батька загиблої ОСОБА_5 та чи перебував він на утриманні загиблої, чи досяг пенсійного віку; інформацію, чи перебували на утриманні загиблої діти. Також у листі зазначено, що після отримання зазначених вище документів, МТСБУ повернеться до розгляду питання щодо відшкодування заподіяної шкоди. Листом від 12 лютого 2021 року МТСБУ повідомило про те, що рішення щодо здійснення регламентної виплати буде прийнято після отримання страховим бюро судового рішення про результати розгляду кримінальної справи за фактом ДТП, тим самим призупинивши строк розгляду справи. На адресу МТСБУ 24 травня 2021 року надіслана заява про долучення документів, серед яких була фотокопія пам`ятника померлого батька потерпілої. З рішенням МТСБУ про зупинення строків розгляду страхової справи і відтермінуванням прийняття рішення про виплату страхового відшкодування не погоджується, оскільки внаслідок ДТП загинула третя особа пішохід ОСОБА_4 , а тому цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Шкода Октавіа» в силу положень ст.ст.1166,1187 ЦК України настає незалежно від вини. Рішення МТСБУ про зупинення строків розгляду справи про виплату страхового відшкодування через відсутність постанови слідчого/вироку суду є необґрунтованим та таким, що порушує її право на отримання страхового відшкодування. Зважаючи на те, що з моменту отримання МТСБУ заяви про виплату страхового відшкодування, а також заяви про долучення додаткових документів минуло більше 90 днів, а вона не отримала страхового відшкодування, відповідач на підставі п.36.5 Закону зобов`язаний сплатити пеню за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування, а також згідно з частиною другою ст.625 ЦК України за прострочення грошового зобов`язаний сплатити три проценти річних та інфляційні втрати.

Ухвалою від 12 січня 2022 року, занесеною до протоколу судового засідання, Богунський районний суд м. Житомира залучив до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_2 (а.с.113).

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 14 липня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 через представника адвоката Ількова М.М. подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити і стягнути витрати на професійну правничу допомогу.
Доводи апеляційної скарги аргументує тим, що суд першої інстанції вийшов за межі своєї компетенції, коли досліджував обставини, наявність/відсутність яких сторонами не заперечувалася. Із документів цивільної справи вбачається, що МТСБУ не заперечувало факт знаходження позивача на утриманні у своєї доньки. Підставою зупинення строків розгляду страхової справи було те, що МТСБУ очікувало на надходження кінцевого документа в кримінальній справі, марно сподіваючись, що такий документ зможе довести вину пішохода у настанні ДТП. У матеріалах справи є довідка житлової організації, якою підтверджується, що загибла ОСОБА_4 проживала однією сім`єю з матір`ю ОСОБА_1 , яка перебувала на її (доньки) утриманні. Суд першої інстанції при розгляді спору упустив, що вона просила про стягнення не лише витрат на утримання, але й про стягнення витрат на поховання доньки, про що навіть не зазначив у описовій частині рішення, чим допустив грубу процесуальну помилку, не оцінивши жодного доказу, що стосувався понесення нею витрат на поховання доньки. Окрім того, вина потерпілого не враховується у разі відшкодування витрат на поховання. Також при розгляді спору суд не надав оцінки тому, що підставою звернення до суду була не відмова у виплаті страхового відшкодування, а зупинка строків розгляду справи. 

У письмових поясненнях МТСБУ, які направлені відповідачем представнику позивача і які по суті є відзивом на апеляційну скаргу, МТСБУ просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначає, що листом від 12 лютого 2021 року МТСБУ проінформувало представника позивача про те, що у нього відсутні докази того, що відповідальним за нанесення потерпілій шкоди є ОСОБА_2 , який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. У МТСБУ немає документів на підтвердження обставин ДТП та визнання даної події страховим випадком, окрім витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, до якого внесено інформацію за усною заявою про ДТП, який не є процесуальним джерелом доказів. МТСБУ неодноразово зверталося до представника позивача з приводу надання необхідних документів для прийняття рішення по суті, оскільки саме потерпіла сторона є учасником кримінального провадження та має доступ до матеріалів провадження. На даний момент у відповідача не виникло правових підстав для проведення регламентної виплати позивачу. Посилається на те, що сам по собі факт проживання за однією адресою із загиблим не може свідчити про перебування на його утриманні. Відповідний правовий висновок висловлений в постанові Верховного Суду від 18 квітня 2018 року в справі №165/325/17. Позивачем не доведено, що померла донька мала доходи та могла утримувати матір. Відсутність доказів щодо отримання померлою доходів за попередній календарний рік свідчить про недоведеність позивачем обставин її перебування на утриманні померлої, які могли бути основним джерелом для її існування. 

Третя особа ОСОБА_2 відзиву на апеляційну скаргу не подав. Відповідно до частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні, яке проведено в режимі відеоконференції, представник ОСОБА_1 адвокат Ільків М.М. апеляційну скаргу підтримав та просить її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Інші учасники справи до суду не з`явилися. Про причини неявки не повідомили. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою. Клопотань про відкладення розгляду справи також не надходило. Повістка про виклик надсилається учаснику справи на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до частини другої ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. 

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до вимог ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно з п.39.1 ст.39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам.

За змістом п.п. «а» п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність (крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі).

Пунктом 27.2 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Пунктом 35.1 ст.35 Закону визначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; підпис заявника та дата подання заяви.

Згідно з пунктом 35.2 ст.35 Закону до заяви додаються: паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння ДТП, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого; документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання ДТП) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).

Відмовляючи у задоволенні позову в повному обсязі, суд першої інстанції виходив із того, що матеріали справи не містять доказів надання страховику всіх, визначених у пункті 35.2 ст.35 Закону документів, які є передумовою для прийняття відповідачем рішення щодо виплати страхового відшкодування. Крім того, для набуття статусу особи, яка має право на утримання як непрацездатна особа, вона повинна мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць. ОСОБА_1 не надано доказів про те, що вона перебувала на утриманні свої доньки та на даний час має дохід, менший від встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць, як і те, що ОСОБА_4 надавала їй таку допомогу, яка в свою чергу була постійним основним джерелом існування позивача. На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки позивач не подала доказів, що вона мала право на страхове відшкодування в порядку ст.1200 ЦК України та пункту 27.2 ст.27 Закону.

Колегія суддів апеляційного суду не може повністю погодитися із таким висновком суду першої інстанції з наступних мотивів.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Житомирі автомобіль марки Шкода Октавіа, д.р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , рухаючись зі сторони вул. Миру по проспекту Миру в напрямку с.Іванівка, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , яка перетинала проїзну частину в межах регульованого пішохідного переходу проспекту Миру справа наліво відносно руху автомобіля. Внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_4 померла на місці. 

25 липня 2020 року відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12020060020003146 з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч.2 ст.286 КК України (а.с.17,19). 

Позивач ОСОБА_1 є матір`ю загиблої у ДТП ОСОБА_4 та пенсіонером за віком (а.с.10,11).

ОСОБА_1 через представника ТзОВ «Центр Автовиплат поліс» направила до МТСБУ заяву від 10 грудня 2020 року про виплату страхового відшкодування: витрат на поховання в сумі 8 863,65 грн. та відшкодування на утримання в сумі 170 028 грн, оскільки у відповідності до ст.27.2 Закону загальний розмір страхового відшкодування утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку: 4 723 грн. (мінімальний розмір заробітної плати станом на ІНФОРМАЦІЯ_2 * 36 = 170 28 грн. (а.с.6).

Листом від 24 грудня 2020 року МТСБУ повідомило про необхідність надання додаткових документів для отримання відшкодування шкоди, пов`язаної із втратою годувальника, а саме: довідки про дохід загиблої за останній календарний рік до ДТП; довідки про склад сім`ї за життя загиблої; інформації про батька загиблої ОСОБА_5 , чи перебував він на утриманні загиблої, чи досягнув пенсійного віку; інформації про перебування на утриманні загиблої дітей (а.с.21-22). Також висловлено прохання у разі наявності копій матеріалів кримінальної справи надати їх до МТСБУ та звернута увага, що якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення регламентної виплати, подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення регламентної виплати на його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення. Роз`яснено, що після отримання перелічених документів МТСБУ повернеться до розгляду питання щодо відшкодування заподіяної шкоди.

Із листа МТСБУ від 12 лютого 2021 року слідує, що подані товариством документи не встановлюють особу, винну в скоєнні ІНФОРМАЦІЯ_2 ДТП, та у МТСБУ відсутні докази того, що відповідальним за нанесення шкоди є ОСОБА_2 , який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Звернуто увагу на абз.4 пункту 36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за яким у разі, якщо ДТП розглядається у цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг строку на прийняття рішення щодо здійснення регламентної виплати припиняється до дати, коли МТСБУ стане відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. У листі МТСБУ повторно просило надати необхідні матеріали справи та відповідне процесуальне рішення по кримінальній справі (кримінальному провадженню), яке набрало законної сили. У разі отримання зазначених вище документів МТСБУ завірило, що повернеться до подальшого врегулювання справи (а.с.30-31).

Відповідно до частини першою ст.1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.

Основним елементом вимоги відшкодування шкоди є доведення факту перебування особи на утриманні померлого та доведення обставини, що допомога, яка надавалася, була для заявника постійним та основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому таке утримання.

У статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що «непрацездатні громадяни» це особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги (частина перша ст.202 СК України).

Непрацездатні члени сім`ї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного з них, була основним і постійним джерелом їх існування (підпункт «г» пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»).

Особа вважається такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання майна, інші доходи не забезпечують її прожиткового мінімуму, встановленого законом (ст.75 СК України).

Отже, для набуття статусу особи, яка має право на утримання як непрацездатна особа, вона повинна мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць.

Із довідки, виданої ТзОВ «Управляюча компанія «ВЖРЕП-14» від 06 червня 2022 року №151 вбачається, що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 дійсно проживала за місцем реєстрації, а саме: АДРЕСА_1 разом із матір`ю ОСОБА_1 та донькою ОСОБА_6 . Мати ОСОБА_1 перебувала на утриманні у доньки ОСОБА_4 . Даний факт підтверджують сусіди (а.с.148).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта ст.263 ЦПК України).

У постановах Верховного Суду від 18 квітня 2018 року в справі №165/325/17, від 03 червня 2021 року в справі №705/3172/19 висловлено правовий висновок про те, що сам по собі факт проживання за однією адресою із загиблим не може свідчити про перебування на його утриманні.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що самі по собі факти досягнення позивачем пенсійного віку (71 року) та проживання її за однією адресою із донькою беззаперечно не підтверджують обставин того, що ОСОБА_1 перебувала на утриманні доньки ОСОБА_4 , оскільки позивачем не надано доказів того, що вона потребує матеріальної допомоги у зв`язку з тим, що її доходи (пенсія тощо) не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом, а дочка ОСОБА_4 була спроможна до смерті надавати матері матеріальну допомогу, яка була для останньої постійним та основним джерелом для існування (тобто, відсутні довідки про розмір пенсії позивача, про розмір доходів загиблої за останній календарний рік до ДТП тощо), а тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у стягненні страхового відшкодування, заподіяного смертю потерпілого, на умовах, встановлених ст.1200 ЦК України. Доводи апеляційної скарги у цій частині грунтуються на переоцінці доказів, яким правильно надана у відповідності до положень ст.89 ЦПК України оцінка судом першої інстанції, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

Разом із тим, розглядаючи спір, суд першої інстанції випустив із поля зору ту обставину, що заявлені також вимоги про відшкодування витрат на поховання загиблої ОСОБА_4 у ДТП у сумі 8 863,65 грн.

Так, пункт 27.4 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. 

ОСОБА_1 уклала з Комунальним підприємством «Спеціалізований комбінат комунально-побутового обслуговування» договір-замовлення №1-17319 на організацію та проведення поховання ОСОБА_4 . Вартість послуг за договором становить 8 863,65 грн, які сплачені КП «СККПО», що підтверджується копіями фіскальних чеків (а.с.14-16).

Отже, ОСОБА_1 понесла витрати на поховання доньки ОСОБА_4 у розмірі 8 863,65 грн. За змістом частини третьої ст.1193 ЦК України у разі відшкодування витрат на поховання вина потерпілого не враховується. Обставина внесення відомостей до ЄРДР щодо даної ДТП не спростована, де у короткому викладі обставин зазначено, що наїзд на пішохода ОСОБА_4 здійснив автомобіль марки Шкода Октавіа, д.р.н. НОМЕР_1 . Також не спростовано, що цивільна правова відповідальність водія автомобіля марки Шкода Октавіа, д.р.н. НОМЕР_1 , станом на ІНФОРМАЦІЯ_2 застрахованою не була. За таких обставин, підлягають стягненню з МТСБУ на користь позивача відповідно до положень ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» витрати, які понесені на поховання потерпілої ОСОБА_4 .

Апеляційний суд згідно зі ст.376 ЦПК України скасовує рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні витрат на поховання та ухвалює в цій частині нове судове рішення, яким стягує з відповідача на користь позивача понесені останньою витрати на поховання доньки у сумі 8 863,65 грн, оскільки їх розмір не перевищив 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно до пункту 36.5 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

За правилами частини другої ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

За частиною першою ст.613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Тобто відповідальність МТСБУ, передбачена пунктом 36.5 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та частиною другою ст.625 ЦК України, настає виключно у випадку, якщо невиконання грошового зобов`язання відбулося з його вини як боржника у даних правовідносинах.

За положеннями п.36.2 ст.36 Закону МТСБУ протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст.35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язане у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплати його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених ст.ст.32,37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову в здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Як зазначалося вище, у справі, яка переглядається, листом від 24 грудня 220 року МТСБУ повідомляло про необхідність для прийняття рішення про здійснення регламентної виплати надати документи та попереджувало, що відповідно до абзацу п`ятого пункту 36.2 ст.36 Закону в разі, якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення. Листом від 12 лютого 2021 року МТСБУ також звернуло увагу на абзац четвертий пункту 36.2 ст.36 Закону, що у разі, якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг строку на прийняття рішення щодо здійснення регламентної виплати припиняється до дати, коли МТСБУ стане відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили та повторно попросило надати необхідні матеріали та відповідне процесуальне рішення по кримінальній справі (кримінальному провадженню), яке набрало законної сили.

Відомості щодо результату розгляду кримінальної справи за фактом ДТП у матеріалах справи відсутні. МТСБУ рішення про визначення розміру страхового відшкодування та його виплату, або про відмову в здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) не прийняло. Матеріали справи не містять доказів своєчасного надання МТСБУ всіх визначених у пункті 35.2 ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» документів, які є передумовою для прийняття відповідачем рішення щодо виплати страхового відшкодування. Отже, МТСБУ не відмовило позивачу у виплаті страхового відшкодування та має місце припинення перебігу строку на прийняття рішення щодо здійснення виплати.

Отже, з моменту набрання законної сили судовим рішенням про стягнення з МТСБУ на користь позивача витрат на поховання, у МТСБУ настане строк для виконання грошового зобов`язання та можливість застосування до нього цивільно-правової відповідальності за прострочення його виконання.

У діях МТСБУ відсутня вина у простроченні виплати витрат на поховання, що передбачає можливість застосування штрафних санкцій, оскільки відповідно до абзацу 4 пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ скористалося своїм правом, передбаченим законом, для припинення перебігу строку для прийняття рішення щодо виплати витрат на поховання, а тому такий строк розпочнеться з моменту набрання законної сили судовим рішенням у цій справі.

Суд першої інстанції правильно відмовив у стягненні пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат, із огляду на те, що на момент звернення позивача до суду з позовом між нею та МТСБУ не виникло боргових зобов`язань, що виключає можливість застосування цивільно-правової відповідальності, передбаченої пунктом 36.5 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та частиною другою ст.625 ЦК України. 

Решта доводів апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не змінює, а тому рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягнення пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат залишається без змін.

Статтею 137 ЦПК України визначено поняття витрат на правничу допомогу та порядок їх відшкодування, у відповідності до якої витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

ОСОБА_1 просить стягнути з МТСБУ на свою корить суму витрат на правничу допомогу в розмірі 20 000 грн. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу надає договір від 26 травня 2021 року №б/н про надання правової допомоги, укладений між адвокатом Ільків М.М. та ОСОБА_1 (а.с.73-77). Відповідно до п.6.1 цього договору сторони домовилися, що вартість послуг за надання професійної правничої допомоги становить 15 000 грн.

Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості. 

Суду наданий детальний опис наданих послуг щодо обсягу послуг і виконаних робіт та їх вартості на суму 15 000 грн; квитанція №191 про сплату послуг (а.с.102). 

Суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Відповідач клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу не заявляв.

Відповідно до частини другої ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких згідно з п.1 частини третьої ст.133 ЦПК України належать витрати на професійну правничу допомогу, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 

Позов у справі задовольняється частково на 4,43%, а тому на користь позивача стягуються із відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 886 грн. пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану через представника ОСОБА_3 , задовольнити частково.
Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 14 липня 2022 року в частині відмови у стягненні витрат на поховання скасувати та постановити в цій частині нове судове рішення.
Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України (м.Київ, Русанівський бульвар, 8, код ЄДРПОУ 21647131) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) 8 863 грн 65 коп. витрат, понесених на поховання.
У решті рішення залишити без змін.
Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 886 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча          Судді: 

Повний текст постанови складений 30 січня 2023 року.