ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2023 року
м. Хмельницький

Справа № 677/1181/22
Провадження № 22-ц/4820/634/23

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,
       секретар        судового засідання        Чебан О.М.,
       з участю        представника позивача        Радченка О.В.,
               представниці третьої особи        Котової Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за позовом  ОСОБА_1 до Державного агентства України з управління зоною відчуження, треті особи – Державне спеціалізоване підприємство «Північна Пуща»,  ОСОБА_2 , про визнання протиправним і скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі за апеляційною скаргою Державного агентства України з управління зоною відчуження на рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 20 грудня 2022 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного агентства України з управління зоною відчуження (далі – Державне агентство), треті особи – Державне спеціалізоване підприємство «Північна Пуща» (далі – Підприємство), ОСОБА_2 , про визнання протиправним і скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі.
ОСОБА_1 зазначив, що з 16 липня 2019 року він обіймав посаду директора Підприємства за контрактом від 15 липня 2019 року №1 (далі – контракт), укладеним сторонами на строк з 16 липня 2019 року до 16 липня 2024 року.
Наказом голови Державного агентства від 15 вересня 2022 року №95-ОС розірвано контракт та звільнено позивача з посади згідно пункту 8 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України (далі – КЗпП України) з підстав, передбачених контрактом.
Звільнення позивача є незаконним з огляду на наступне.
Підставою для звільнення позивача визначено невиконання ним пунктів 7.10 та 7.12 розділу 2 контракту, що призвело до невиконання зобов`язань перед бюджетом та Пенсійним фондом щодо сплати податків, зборів та обов`язкових платежів, невиконання зобов`язань щодо виплати працівникам заробітної плати, допущення зростання обсягів простроченої кредиторської заборгованості. Водночас відсутні докази невиконання позивачем умов контракту та застосування до нього заходу дисциплінарного стягнення, а до звільнення відповідач не зажадав від нього письмових пояснень з приводу поставлених у вину порушень. Крім того, Державне агентство погодило з місцевою державною адміністрацією звільнення позивача з порушенням установленого порядку.
За таких обставин ОСОБА_1 просив суд визнати протиправним і скасувати наказ Державного агентства «Про розірвання контракту та звільнення з посади директора ДСП «Північна Пуща» ОСОБА_1 » від 15 вересня 2022 року №95-ОС і поновити його на посаді директора Підприємства.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 20 грудня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано протиправним і скасовано наказ Державного агентства «Про розірвання контракту та звільнення з посади директора ДСП «Північна Пуща» ОСОБА_1 » від 15 вересня 2022 року №95-ОС.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді директора Підприємства.
Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі.
Суд керувався тим, що звільнення ОСОБА_1 не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки належні та допустимі докази невиконання ОСОБА_1 обов`язків, покладених на нього контрактом, відсутні, а погодження Вишгородською районною військовою адміністрацією Київської області звільнення (розірвання контракту) ОСОБА_1 є невмотивованим.

Короткий зміст і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі Державне агентство просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність цих обставин, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 звільнено з посади у зв`язку з невиконанням Підприємством зобов`язань перед бюджетом щодо сплати податків, зборів та обов`язкових платежів і перед працівниками щодо виплати заробітної плати. Тобто мало місце невиконання ОСОБА_1 обов`язків, покладених на нього контрактом, що є підставою для дострокового припинення трудового договору. Допущені позивачем порушення умов контракту підтверджуються фінансово-господарськими документами Підприємства та не пов`язуються з проведенням відповідачем службового розслідування. До того ж, ОСОБА_1 фактично не спростував факт існування кредиторської заборгованості Підприємства перед державним бюджетом і працівниками. Звільнення позивача не носить характеру дисциплінарного стягнення, внаслідок чого підстави для відібрання від нього письмових пояснень перед звільненням відсутні. Оскільки чинне законодавство не містить вимог щодо необхідності наведення місцевою державною адміністрацією мотивів погодження звільнення керівника, то таке погодження Вишгородською районною військовою адміністрацією Київської області звільнення (розірвання контракту) ОСОБА_1 є правомірним. Це звільнення проведено відповідачем з дотриманням вимог закону, внаслідок чого підстави для поновлення ОСОБА_1 на посаді відсутні. Суд першої інстанції не з`ясував усі обставини справи, не застосував правильно норми чинного законодавства, не дав належної оцінки зібраним доказам та дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, указуючи на його законність та обґрунтованість.
Підприємство подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові, вказуючи на обґрунтованість апеляційної скарги.
ОСОБА_2 не висловив свою позицію щодо апеляційної скарги.

Щодо розгляду справи апеляційним судом за відсутності представника відповідача

Відповідно до ст. 372 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Європейський суд з прав людини у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» («Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain», рішення від 7 липня 1989 року, заява №11681/85, п. 35) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Апеляційний суд виходить з того, що якщо сторони та/або їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є перешкодою для розгляду справи.
16 лютого 2023 року Державне агентство одержало судову повістку про виклик у судове засідання, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (т. 2 а.с. 26), тобто відповідач повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду справи в апеляційному суді.
Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 14 березня 2023 року забезпечена участь представника Державного агентства, адвоката Василишина С.А., у розгляді справи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
Представник Державного агентства, адвокат Василишин С.А., звернувся до суду апеляційної інстанції з клопотанням про відкладення розгляду справи посилаючись на те, що він зайнятий в іншій судовій справі та не може брати участь у розгляді справи, в якій він представляє інтереси Державного агентства.
Оскільки поважність причини неявки представника Державного агентства не встановлена, а Державне агентство реалізувало своє право на викладення відповідних аргументів в апеляційній скарзі, то апеляційний суд вважає за потрібне розглянути справу в даному судовому засіданні.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частинами першою, другою, п`ятою статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.
Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити.
Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та заперечення сторін, неправильно витлумачив норми статей 21, 36 КЗпП України, статті 36 Закону України від 9 квітня 1999 року №586-ХІV «Про місцеві державні адміністрації» (далі – Закон №586-ХІV) і не дотримався положень статей 81, 89 ЦПК України.
У зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.
Також суд апеляційної інстанції має змінити розподіл судових витрат.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

Наказом Державного агентства від 11 жовтня 2021 року затверджено Статут Підприємства (далі – Статут), згідно якого Підприємство засноване на державній власності, діє як державне унітарне комерційне підприємство та належить до сфери управління Державного агентства (Уповноважений орган управління).
Пунктами 8.2-8.4 Статуту визначено, що управління Підприємством здійснюється його директором, який підзвітний Уповноваженому органу управління. Директор Підприємства призначається на посаду та звільняється з посади Уповноваженим органом управління. З директором Підприємства укладається контракт, у якому визначаються строк найму, його права, обов`язки і відповідальність, умови матеріального забезпечення, звільнення з посади, інші умови найму за погодженням сторін.
Директор Підприємства, зокрема, несе відповідальність за виконання покладених на нього завдань, виконує умови укладеного з Уповноваженим органом управління контракту, несе відповідальність за формування та виконання фінансових планів, додержання трудової, фінансової дисципліни і вимог законодавства України. Обов`язки та права директора визначаються контрактом (пункт 8.8 Статуту).
15 липня 2019 року між Державним агентством і ОСОБА_1 укладено контракт, за умовами якого ОСОБА_1 (далі за контрактом – Керівник) призначено на посаду директора Підприємства на строк з 16 липня 2019 року по 16 липня 2024 року.
Згідно пункту 7.1 контракту Керівник здійснює поточне (оперативне) керівництво Підприємством, організовує його виробничо-господарську, соціально-побутову та іншу діяльність, забезпечує виконання завдань підприємства, передбачених законодавством, статутом Підприємства та цим контрактом.
За змістом пункту 7.10 контракту Керівник своєчасно письмово інформує Уповноважений орган управління про проблеми, які потребують втручання Уповноваженого органу управління. При цьому Керівник надає обґрунтовані пропозиції щодо вирішення проблеми.
Як передбачено пунктом 7.12 контракту, Керівник вживає заходи щодо погашення простроченої кредиторської та дебіторської заборгованості та недопущення заборгованості з виплати заробітної плати.
Пунктом 26 контракту визначено, що цей контракт припиняється, зокрема, до закінчення терміну його дії у випадках, передбачених пунктами 27 і 28 цього контракту.
Так, із пункту 27 контракту слідує, що Керівник може бути звільнений з посади, а цей контракт розірваний з ініціативи Уповноваженого органу управління, у тому числі за пропозицією місцевого органу державної виконавчої влади, до закінчення терміну його дії у разі невиконання Підприємством зобов`язань перед бюджетом та Пенсійним фондом щодо сплати податків, зборів та обов`язкових платежів, страхових внесків, а також невиконання підприємством зобов`язань щодо виплати заробітної плати працівникам чи недотримання графіка погашення заборгованості із заробітної плати (підпункт «в»).
На підставі контракту Державне агентство наказом від 15 липня 2019 року №124-ОС призначило ОСОБА_1 на посаду директора Підприємства строком на 5 років, з 16 липня 2019 року до 16 липня 2024 року.
Вишгородська районна військова адміністрація Київської області листом 13 вересня 2022 року №7-25/2671 (до якого додана картка погодження (вмотивованої відмови) призначення на посаду або звільнення з посади керівника підприємства, установи та організації, що належить до сфери управління міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади) погодила звільнення (розірвання контракту) ОСОБА_1 з посади директора Підприємства 
Наказом Державного агентства від 15 вересня 2022 року №95-ОС, до якого внесено зміни наказом від 20 березня 2023 року №33-ОС, достроково, 15 вересня 2022 року, розірвано контракт з директором Підприємства ОСОБА_1 і звільнено його із займаної посади згідно пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України з підстав, передбачених контрактом. Контракт вважається розірваним відповідно до підпункту «в» пункту 26 та підпункту «в» пункту 27 розділу 5 контракту.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
За змістом частини третьої статті 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.
В силу пункту 4 Положення про порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 року №170 «Про впорядкування застосування контрактної форми трудового договору» (далі – Положення №170), контракт як особлива форма трудового договору повинен спрямовуватися на забезпечення умов для проявлення ініціативності та самостійності працівника, враховуючи його індивідуальні здібності й професійні навички, підвищення взаємної відповідальності сторін, правову і соціальну захищеність працівника.
Згідно з пунктом 16 Положення про порядок укладання контракту з керівником підприємства, що є у державній власності, при найманні на роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1993 року №203 «Про застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, що є у державній власності» контракт з керівником підприємства може бути розірваний на підставах, установлених чинним законодавством, а також передбачених у контракті.
У разі розірвання контракту з ініціативи роботодавця з підстав, установлених у контракті, але не передбачених чинним законодавством, звільнення проводиться за пунктом 8 статті 36 Кодексу законів про працю України, з урахуванням гарантій, встановлених чинним законодавством і контрактом (пункт 21 Положення №170).
Як передбачено пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України, трудовий договір може бути припинений з підстав, передбачених контрактом.
Частиною другою статті 36 Закону №586-ХІV визначено, що керівники підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, призначаються та звільняються з посад за погодженням з головою відповідної місцевої державної адміністрації, крім керівників установ, підприємств і організацій Збройних Сил та інших військових формувань України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції, а також керівників навчальних закладів, що призначаються на посаду за умовами конкурсу.
Відповідно до пункту 6 Порядку погодження з Головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим, головами місцевих державних адміністрацій призначення на посади та звільнення з посад керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 9 жовтня 29013 року №818, повідомлення про погодження або вмотивовану відмову у погодженні призначення на посаду або звільнення з посади керівника підприємства разом з карткою погодження (вмотивованої відмови) призначення на посаду або звільнення з посади керівника підприємства не пізніше 5 днів після її надходження надсилається керівникові центрального органу виконавчої влади, які додаються до особової справи кандидата на посаду за місцем роботи.
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що контракт як особлива форма трудового договору є письмовою угодою між працівником і роботодавцем, що укладається у визначених законом випадках та регламентує умови трудового договору, строк його дії, взаємні права та обов`язки сторін, їх відповідальність (у тому числі матеріальну), умови матеріального забезпечення та організації праці, підстави розірвання договору, в тому числі дострокового, тощо.
Виходячи з особливостей зазначеної форми трудового договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, закон надав право сторонам при укладенні контракту самим установлювати їхні права, обов`язки та відповідальність, зокрема, як передбачену нормами КЗпП України, так і підвищену відповідальність керівника і додаткові підстави розірвання трудового договору (див. постанову Верховного Суду України від 22 лютого 2017 року у справі №757/42262/15-ц).
Конституційний Суд України рішенням у справі за конституційним зверненням Київської міської ради професійних спілок щодо офіційного тлумачення частини третьої статті 21 Кодексу законів про працю України (справа про тлумачення терміну «законодавство») від 9 липня 1998 року №12-рп/98 роз`яснив, що сторонами в контракті можуть передбачатися невигідні для працівника умови: зокрема, це, як правило, тимчасовий характер трудових відносин, підвищена відповідальність працівника, додаткові підстави розірвання договору тощо.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 13 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», вирішуючи позови про поновлення на роботі, осіб, звільнених за п. 8 ст. 36 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір при наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання.
У постанові від 29 травня 2019 року у справі №452/970/17 Велика Палата Верховного Суду вказала, що звільнення працівника на підставі пункту 8 статті 36 КЗпП України з формулюванням причини – невиконання чи неналежне виконання обов`язків, передбачених контрактом, - не може вважатися законним без визначення конкретних умов контракту, які не виконував чи неналежним чином виконував працівник, і без встановлення на підставі належних і допустимих доказів допущених ним конкретних порушень.
Зібрані докази вказують на те, що між Державним агентством і ОСОБА_1 як керівником Підприємства був укладений контракт на відповідних умовах із зазначенням додаткових підстав припинення трудових відносин сторін. Оскільки ОСОБА_1 обіймав керівну посаду в Підприємстві, що пов`язано з покладенням на нього додаткової відповідальності за здійснення керівництва підприємством, то застосування додаткових підстав для звільнення із займаної посади є виправданим і правомірним.
Із умов укладеного сторонами контракту слідує, що Керівник може бути звільнений з посади внаслідок дострокового розірвання контракту з ініціативи Уповноваженого органу управління у разі невиконання Підприємством зобов`язань перед бюджетом та Пенсійним фондом щодо сплати податків, зборів та обов`язкових платежів, страхових внесків, а також невиконання Підприємством зобов`язань щодо виплати заробітної плати працівникам чи недотримання графіка погашення заборгованості із заробітної плати (підпункт «в» пункту 27 розділу 5 контракту).
Підставою звільнення ОСОБА_1 з посади директора Підприємства стали лист Підприємства від 13 вересня 2022 року №1-15/706/1 (т. 1 а.с. 74-87) та службова записка головного спеціаліста відділу економіки та фінансів Державного агентства Ірини Прядко від 15 вересня 2022 року (т. 1 а.с. 88) про наявність значної кредиторської заборгованості Підприємства, зокрема, заборгованості зі сплати збору на спеціальне використання лісових ресурсів, боргу перед Іванківським міжрегіональним відділенням ДВС та Північним офісом Державної аудиторської служби України, заборгованості по заробітній платі, - які утворилися за час перебування ОСОБА_1 на посаді.
В суді ОСОБА_1 фактично не заперечував існування зазначеної кредиторської заборгованості.
Отже, мало місце порушенням ОСОБА_1 умов контракту, що є самостійною підставою для його розірвання. При цьому наявність чи відсутність вини ОСОБА_1 не є визначальним для припинення дії контракту. Визначальним у даному випадку є сам факт порушення, а встановлена вина позивача лише додатково підтверджує законність припинення з ним як керівником трудових відносин.
Звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України не носить характеру дисциплінарного стягнення, внаслідок чого відсутня необхідність у застосуванні приписів статей 147-149 цього Кодексу, у тому числі щодо порядку застосування дисциплінарного стягнення.
Оскільки чинне законодавство не містить вимог щодо необхідності наведення місцевою державною адміністрацією мотивів погодження звільнення керівника, то погодження Вишгородською районною військовою адміністрацією Київської області звільнення (розірвання контракту) ОСОБА_1 від 13 вересня 2022 року №7-25/2671 (т. 1 а.с. 72) без відповідних мотивів є правомірним.
Враховуючи, що позивач погодився з умовами контракту, у тому числі із підвищеною відповідальністю за порушення його умов, проте не забезпечив належне виконання покладених на нього обов`язків по управлінню підприємством, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що звільнення ОСОБА_1 відбулося за наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання, та проведене з дотриманням вимог чинного законодавства.
ОСОБА_1 правомірно звільнено з посади директора Підприємства відповідно до вимог пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України, а підстави для його поновлення на роботі відсутні.
Ці обставини залишились поза увагою суду першої інстанції, який помилково виходив з того, що докази невиконання ОСОБА_1 обов`язків, покладених на нього контрактом, відсутні, а позивача звільнено з порушенням установленого порядку.

3.Висновки суду апеляційної інстанції та межі розгляду справи

При вирішенні спору суд першої інстанції не врахував усі обставини справи, не застосував правильно норми чинного законодавства, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позову.
В позові ОСОБА_1 слід відмовити.

Щодо судових витрат

Вирішуючи питання щодо зміни розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції враховує положення ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).
Оскільки в позові ОСОБА_1 відмовлено, то судовий збір не може бути покладений на Державне агентство.
Водночас із Державного бюджету України має бути відшкодовано Державному агентству 1 488 грн 60 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 141, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу Державного агентства України з управління зоною відчуження задовольнити.
Рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 20 грудня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, розподіл судових витрат змінити.
В позові ОСОБА_1 відмовити.
Відшкодувати з Державного бюджету України на користь Державного агентства України з управління зоною відчуження (місцезнаходження – 01133, місто Київ, бульвар Лесі Українки, 26; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України – 37536183) 1 488 гривень 60 копійок судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 березня 2023 року.

Судді:        О.І. Ярмолюк

       Л.М. Грох

       Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції – Шовкун В.О.                
Доповідач – Ярмолюк О.І.                                                        Категорія 54